1907.] VALBY-AMULETTENS RUNEINDSKRIFT. 7 



Hvis nu r. 3 |> b var tegn for den stemte spirant 6, var det 

 tænkeligt, at r. 9 var en differensering af f>, foretagen i den 

 hensigt at skaffe den ustemte spirant/; et eget tegn. Her vilde 

 vi da, foruden ved runeformen for a, have en ny overensstem- 

 melse mellem Valby-indskriften og indskriften paa brakt. 28. I 

 denne sidste er i mandsnavnet aufaa runen \> tegn for den stemte 

 spirant 6. Hvor derimod paa brakt. 28 runen b skal udtrykke 

 den ustemte spirant J) (i ordet lp\t „dette"), har runens form 

 undergaaet en liden modifikation, idet der midt paa staven til 

 hoire er anbragt en horisontal streg, som strækker sig næsten 

 helt hen til den kantede sidestavs spids. Denne horisontalstreg 

 synes at have den betydning at adskille tegnet for b fra h som 

 paa brakt. 28 kun var tegn for 6. 



Det synes mig dog rimeligere at opfatte baade r. 3 og r. 9 

 paa Valby-amuletten som former af samme rune (med samme 

 lydværdi). I indskrifter med de ældre runer møder man ikke 

 sjelden det forhold, at én og samme rune i samme indskrift har 

 endog temmelig sterkt afvigende former. Saaledes har By-stenen 

 for e de to former M og M og for t baade T og -f. Videre kan 

 henvises til formerne for u paa Kjølevig-stenen (Strand, Ryfylke), 

 til formerne for b paa Opedal-stenen og til formerne for m i 

 indskrift / paa Rok-stenen. Navnlig lægger jeg her vægt paa, 

 at w-runen paa Torsbjerg-dopskoen og paa den store spænde 

 fra Nordendorf baade har former med kantet og med krum side- 

 stav. Disse skiftende former af w-runen i samme indskrift (P 

 og P) er ganske analoge med r. 3 og r. 9 paa Valby-amuletten. 



Jeg finder det derfor ikke betænkeligt at læse baade r. 3 

 og r. 9 i Valby-indskriften som b, og det forekommer mig ikke 

 nødvendigt at opfatte den ene af disse runer som en tilsigtet 

 modifikation af f>runen, foretagen i den hensigt at give en be- 

 stemt lyd et eget runetegn. 



Med r. 9 p er efter min mening et ord afsluttet. R. 10 

 A R danner en linje for sig, skjønt der var god plads til den i 

 den foregaaende linje, hvor den ikke vilde forstyrre linjernes sym- 

 metri. Jeg har derfor i Aarbøger 1907 s. 31 anm. 1 (da jeg 

 endnu ingen bestemt mening havde om Valby-indskriftens indhold) 



