8 MAGNUS OLSEN. H.-F. Kl. 



sammenstillet r. 10 A R med den enkelte rune Y R, som er ind- 

 ridset paa en af pilene fra Nydam mose i Slesvig. Her maa 

 denne enkeltstaaende Y-''une sikkert have magisk betydning, da 

 Y R ikke kan begynde noget urnordisk ord (Bugge, Aarboger 

 1871 s. 186). Ogsaa paa Lindholm-benstykket (Skaane) fore- 

 kommer Y som magisk rune. Den findes her skreven tre gange 

 sammen blandt flere andre trylleruner; jfr. S. Bugge anf. st., 

 M. Olsen, Aarbøger 1907 s. 31. Paa sidstnævnte sted har jeg 

 udtalt den formodning, at den magiske brug af Y (Å) er for- 

 anlediget ved runens navn, som i urnordisk sprogform har været 

 *algiR. Dette er samme ord som dyrenavnet elgr m. „elg." 

 Men der fandtes i urnordisk ogsaa et andet ord, som i nomi- 

 nativ havde formen *algin, nemlig det ord af en stamme *algio- 

 (oldn. nom. *elgr, gen. *elgjar, sammensætningsform *elgi-), 

 som kan paavises i en række af norske stedsnavne (Elgi- 

 setr, Elgjarkln o. a.) og som havde betydningen „vern, noget 

 helligt", beslægtet med urnord. alu (som bl. a. forekommer 

 paa Lindholm-benstykket), ags. ealgian „to defend", got. allis 

 „helligdom" 1 . 



Naar vi opfatter r. 10 A paa Valby-amuletten som en trylle- 

 kraftig rune uden direkte sammenhæng med nidskriftens fore- 

 gaaende ord, undgaar vi den besynderlige konsonantforbindelse 

 -nfDR, hvis forklaring volder store vanskeligheder. Vi skal "ogsaa 

 se, at der frembyder sig en ganske enkel tolkning af den hele 

 indskrift, naar r. 10 ikke tåges med blandt de runer, som har 

 sproglig betydning. 



Indskriftens andet ord søger jeg i r. 5 — 9, som jeg gjen- 

 giver ved Afun|3. Dette er efter min formodning et substantiv 

 i dativ ental hunkjøn, svarende til oldn. dat. afund, qfund, i nomi- 

 nativ afund, gfund „avind, misundelse, fiendskab, had, invidia", 

 glsvensk avund, gldansk avind. Ved et lidt forskjelligt suffiks 

 er oht. abunst dannet. De nævnte nordiske og gammeltyske 



1 Da jeg udarbeidede min afhandling i Aarbøger 1907, var jeg ikke op- 

 merksom paa, at ogsaa S. Bugge i „Norske Gaardnavne" IV, 2 (1902) 

 s. 91 har sammenstillet Elgi- og Elgjar- med got. alhs. 



