34 R. COLLETT. [No. 1. 



næste Hvirvel), men fra 17de — 23de Hvirvel bøier dens nedre 

 Spids sig fremover, og smelter her sammen med den bagre 

 Gren, hvori dens egen Hvirvels Parapophyse har spaltet sig, 

 hvorved begge komme til at omfatte et aflangt Rum, dækket 

 af en Membran. 



Fra den 24de Hvirvel aftager Zygapophysens Længde, og 

 paa 'de 9 sidste Halehvirvler smelte de fuldstændig sammen 

 med Parapophysen (Hæmalbuen). 



Parapophyserne begynde ligeledes at optræde paa den 9de 

 Hvirvel, tiltage hurtigt i Længde, men naa dog ikke før henimod 

 den bagre Del af Bughulen en Længde som de tilsvarende Neu- 

 ralspinæ. Fra den 15de til 30te Hvirvel ere de i Spidsen klø- 

 vede, og med stærkt divergerende Spidser. Fra den 17de Hvir- 

 vel af smelter, som ovenfor nævnt, den bagre Gren sammen 

 med de nedre Zygapophyser; fra den 19de af, hvor Halepartiet 

 begynder, forlænges dens bagre Gren betydeligt, og naar med 

 sin Spidse helt ned imod Grunden af de nedre Smaa-Finner. 

 Parapophysens Længde bliver saaledes her større, end Længden 

 af de tilsvarende Neuralspinæ. 



Dette Parapophysens nedre kløvede Parti danner, sammen 

 med Spidsen af den nedre Zygapophyse, en udåd convex Væg, 

 der sammen med den tilsvarende paa modsatte Side begrændser 

 en lang membranøs Ganal, der strækker sig fra Brystregionen 

 helt ned j>aa Haleroden, hvor den ophører omtrent ved den 

 29de Hvirvel. 



Sarda sarda, (Bloch) 1793 K 



Forekomst. Har i de senere Aar vist sig at forekomme 

 næsten aarligt i Christianiafjorden om Sommeren, og adskillige 

 Exemplarer ere fangede, dels enkeltvis, dels i hele mindre Stimer. 



Det første Expl., som med Sikkerhed blev fundet i vore 

 Farvande, fangedes i Garn lige udenfor Christiania 15de Juni 



1 Scowiber pelamys, Brann. Ichtyol. Mass., p. 69 (1768), (nee Scomber 

 pelamis, Lin. 1766): Pdamys sarda, Cuv. & Val. Hist. Nat. Poiss. 

 Tome VIII, p. 149 (1831). 



