1902.] BIDRAG TIL EN ORDSAMLING OVER SJØMANDSSPROGET. 11 



heder det ikke sjelden her paa østlandet, særlig om lidt vovelig 

 seilads. Vi duvede land an (eller anduvede land) heder det i 

 ældre literatur i samme betydning. Anduve betyder ellers nu 

 at ligge til vinden med forseilene bak, altsaa uden at gjøre nogen 

 fart, fordi man venter paa lods eller lignende; ligge og dogge, 

 lure'n af, som det heder, er ogsaa at „ligge paa veiret" med 

 smaa seil, ikke seile kurs. En vinddriver kaldes en seiler som 

 har lagt sig til slig (har kastet paa), fordi veiret er for 

 haardt. 



Naar vi kommer op under land, især hvor der er meget 

 ferskvand, kan vi blive liggende i dødvandet; vinden er svag, 

 og strømninger under havfladen, eller hvad det nu kan være, 

 tager fartøiet og dreier det rundt, saa det mister al styring og 

 er aldeles hjælpeløst. Det ligger i dødvandet, har dødvand 

 eller tager dødvand, som det heder ; man forsøger undertiden at 

 modarbeide dødvandets indfly deise ved at „himle med roret", 

 d v. s. dreie roret rask fra det ene borde til det andet, men 

 det hjælper vist lidet. — Kanske vi er saa uheldige at komme 

 ind i urent farvand, kvistete, som det heder enkelte steder, paa 

 Tjømø f. eks. ; roksete, som det meget almindelig heder paa 

 kysten, utledet af det eng. rocks. Saa maa vi „drægge", d. v. s. 

 ankre; dræggen er et kjælenavn for ankeret. Og saa varer det 

 ikke længe, før vi faar toldbua ombord. 



Skibe. 



Faar vi næsesjø, stampesjø, saa viser det sig snart, 

 hvordan skuden er. Det kan hænde, at hun vasker, svalker, 

 tager meget overvand, og da spaar vi os meget vaskevand 

 (vask, skvalpevand) paa reisen, og vi kalder den for en vasøse 

 (vasause), vaskebøtte, vasbøtte, e vasflaa. Er den dertil gammel 

 og klumpete at se til, kalder vi den en kasse, en box, en gammel 

 dunk, en gammel ask, en holk, e lortsiri (møkkasiri), eller 

 bare e siri; Siri er ellers navnet paa kakhusdunken i de gammel- 

 dags klosetter forud. 



