20 IVAR ALNÆS. [No. 3. 



fardis, og laves af skibsbrød, som opblandes med madfedt, sukker, 

 kjødlevninger til et slags grød. 



Brændevin er nu udgaaet af den daglige kost baade paa 

 orlogs- og koffardiskibe. For endel aar siden fik hver mand til 

 orlogs en daglig brændevinsration; brændevinstid var kl. 11 om 

 formiddagen, og der uddeltes ekstrabrændevin ved særlige an- 

 ledninger: „pib til ekstra", som kommando-ordet hed. 



Paa almindelige fartøier skjænkes der mandskabet en 

 dram ved enkelte anledninger. Det kaldes at „hale mesan- 

 skjød" eller „hale mesana", formodentlig fordi mandskabet kom 

 agterud i kahytgangen eller et sted i nærheden og fik sin dram. — 

 „Tampen brænder", raaber mandskabet til hinanden paa en- 

 kelte fartøier fra østlandet, som et signal om, at der er en dram 

 at faa. Formodentlig er det en allusion til brændevmet. Det 

 klare er et navn paa brændevinet, nærmest om den hollandske 

 genever. 



Forskjelligt om livet ombord. 



Vi er i rum sjø og seiler haardt ; skuden ligger over, og vi 

 maa gaa paa overlæderet eller gaa paa ankleme, fordi dækket 

 er saa skraat, sætte (gjøre) et kort og et langt ben eller sætte 

 sjøbein for at modarbeide skibets bevægelser. Er det en gammel 

 raadden kasse, saa er der pumpesjau hver vagt og oftere; vi 

 siger da at vi bærer hende paa armene over sjøen (eller : paa 

 hænderne, paa pumperné). I gamle dage, før man brugte 

 pumper med svinghjul, bændte (neiede) man en spire over hver 

 ende af vægtstangen, saa at mange kunde komme til at pumpe 

 paa en gang; dette redskab kaldtes Langesundsvaabenet, rime- 

 ligvis fordi det først blev brugt paa skibe fra Langesund. Nogen 

 anbefaling for fartøiet var det jo ikke, at det havde dette red- 

 skab. — At pumpe kaldes spøgende for at mjælke, mjælke kua. 



En skipper som driver folkene haardt med arbeide, kaldes 

 en udhaler; at anstrenge sig kaldes at hale ud, hænge i, bruge 



