IVAR ALNÆS. [No. 3. 



Fælleskjønsendelsen ser ud til at være sterk i folke- 

 ligt sprog her paa østlandet; det heder saaledes stadig regle- 

 mangen, barometern, telegramen, apparaten. 



Rat er gjeme fælleskjøn (hankjøn) i skibssproget, undtagen 

 i det faste udtryk at tåge rattet (ved siden ai: tåge råtten). 



I en vis art af nydannelser synes fælleskjønsendelsen -en at 

 være den dominerende. Den tindes sterkt repræsenteret i kri- 

 stianiajargonen : Signalstationen paa Næsodden, hvor der bor 

 en hel del kristianiafolk om sommeren, kaldes Signalert, ilgods- 

 kontoret kaldes ilgodsen, det Norske Selskab kaldes Norsken, 

 o. s. v. Det samme tindes meget ofte i sjømandssproget i de for- 

 kortede former i daglig tale. Bramseilet kaldes brammen, stor- 

 stængestagseilet storstængeren, storseilet storen; det sidste kan 

 undertiden ogsaa bruges som en forkortelse for stormasten. 

 Blandt kystseilere, lodser og fiskere, bruges toppen for topseilet. 

 — Hal ind slakken af stumpen! betyder: hal ind det slakke af 

 stumpebrasen. „Stumpen", om undre mersseil, er derimod ingen 

 forkortelse; i gamle dage brugte man hele, enkelte mersseil, og 

 det nederste af mersseilet, som blev igjen naar alle rev var 

 tåget, blev „stumpen" af seilet. Nu har man sædvanlig delte 

 mersseil, to istedenfor et, og det undre svarer til det underste 

 stykke af det hele mersseil, og kaldes derfor stumpen; dets raa 

 kaldes stumperaaen, og braserne til det kaldes stumpebraserne. 



Gangspillet kaldes gangen og bratspillet bratten. En trosse 

 af (almindelig) hamp, manila(hamp), græstaug, staaltraad kaldes 

 henholdsvis hampen, manilaen, grasen og (som en undtagelse 

 fra regelen) staalet. 



Overførte udtryk. 



Ingen anden stand fører i sit sprog med sig saa meget af 

 sin haandtering som sjømanden. Sjøen, veiret og hans daglige 

 virksomhed lægger ham i munden en mængde billeder og sam- 



