1902] DET ATHENIENSISKE DEMOKRATI. 5 



Tyskland. Arbeidet der bliver paa grund af forholdenes medfør, 

 ikke blot et individuelt men et kollektivt arbeide, ganske som i 

 en videnskabelig geneneralstab. Individuelle, ikke approberede 

 meninger har ingen kurs, de være sig noksaa rigtige i og for 

 sig. „Man kann sich damit nicht auseinander setzen." Dette er 

 noget, som har gjort sig selv, og jeg bemærker det strax paa 

 forhaand og stiller det i spidsen for min behandling af det emne 

 jeg her har valgt. Thi forholdet hos os er ganske forskjelligt. 

 Den tyske methode, saa storartet og fortræffelig den end kan 

 være i og for sig, passer ikke for os. Vi han ikke, og om vi 

 kunde, saa vil vi ikke indrangere os som led i et fremmed ar- 

 beide, som detaljører i en plan ved hvis anlæg vi ikke har været 

 spurgt og hvori vi ei har havt del, — hvor hver enkelt arbeider faar 

 udmaalt en afgrændset specialitet til videre bearbeidelse, og maa 

 tåge sin totalopfatning paa credit. Vi kræver ogsaa i det viden- 

 skabelige arbeide rum for personlighedens frihed, og ikke blot det 

 collektive arbeides disciplin. Med andre ord: En selvstændig op- 

 fatning fra vor side, i vor videnskabelige kreds, ved vort universitet 

 — dette være sig nu lidet eller stort, det er nu engang vort, og 

 vort eneste — er nødvendig i dette fag som i andre. Selv om 

 vi aldrig saa gjerne vikle opgive vor selvstændighed og gaa i 

 fremmed ledebaand, saa han vi det ikke. Vi arbeide paa en 

 anden maade og tænke paa en anden maade — individuelt, 

 ikke collektivt. Dette er vor natur, og den kan vi ikke for- 

 andre. Og det duer nu engang ikke at følge i andres kjølvand 

 eller styre sin kurs efter andres kompas. Det har sine betænke- 

 ligheder at etterligne andre. Thi det bliver gjerne til det, at man 

 efterligner sine mønstres feil. Det falder nemlig lettest. 



II. 



Jeg skal faa lov til at forudskikke en personlig bemærkning: 

 Jeg har alt i lang tid syslet med disse spørgsmaal og har dannet 

 mig min opfatning, mere efter selve kilderne --de originale 

 kilder — end efter andres meninger om disse. Og derfor har 

 mine meninger ikke passet ind i den orthodoxe tro, forsaavidt 



