G P. o. schjøtt. [No. 4. 



da, som der overhovedet i vore skandinaviske lande er nogen- 

 somhelst tro eller selvstændig mening om disse ting. Nu — 

 hvad der ikke har været, kan komme. Man bør aldrig hverken 

 i videnskabelige spørgsmaal eller i praktiske, muligens ikke en- 

 gang i politiske spørgsmaal — opgive haabet om sandhedens 

 seirende magt. 



Fra den tid af, da jeg først begyndte at skrive om disse ting 

 og til nu, er meget vand løbet i søen, men — og det jeg her 

 siger, vil jeg understrege — : hvad jeg har sagt er, eftersom 

 tiden er skredet frem og har bragt nye, tidligere uanede oplys- 

 ninger for dagen, blevet gjentagne gange bekræftet. Og de 

 spørgsmaal, hvori rigtigheden af min mening er bleven paa den 

 maade bevist, har været væsentlige spørgsmaal, der gjælde selve 

 grundlaget for opfatningen og behandlingen af den gamle 

 historie. 



Altsaa, hvad jeg her ønsker at pointere er det, at det her 

 gjælder ikke person, — hverken min .eller andres — men sag, 

 og det en sag, som har betydning for vor nationale videnskab 

 og vor høiere skole. Det gjælder sag, og det en sag, som ikke 

 hører ind under smaasager. 



Den gamle historie, specielt den græske har egentlig aldrig 

 havt kurs hos os. Den har, for at tale med Aristophanes, hos 

 os ei været gangbar mynt. Grundene dertil ere flere; jeg skal 

 her blot dvæle ved een, nemlig den maade, hvorpaa denne 

 historie hidtil med faa undtagelser, i alle vigtige spørgsmaal, for 

 den ældre tids vedkommende er bleven behandlet. Foråt præ- 

 cisere, hvad jeg mener, skal jeg nævne et par exempler: 



Ved begyndelsen af den græske historie er man i det hele 

 og store enig om at sætte som udgangspunkt Hellenernes van- 

 dring, d. v. s. deres indvandring i det land, som efter dem fik 

 sit navn. Hvis dette er korrekt, som det vistnok ogsaa er, saa 

 skulde altsaa denne begivenhed her have samme betydning som 

 t. ex. de norske vikingers indvandring i Normandi, Normannernes 



