P. O. SCH.TØTT. [No. 4. 



boede i Athen, ligesom det samme er autentisk overleveret for 

 Athens naboby Theben. Og i begge byers religion og kultur 

 har denne ældste befolkning afsat uudslettelige spor. 



Nu maa vi erindre, at Athen — og for en enkelt forfatters 

 vedkommende (Pindar) ogsaa Theben, var midtpunktet for den 

 græske litteratur og i det hele den helleniske kultur. Denne er 

 altsaa udsprunget — ialfald fra fødselen af sterkt paavirket, af 

 semitiske elementer, specielt religionen med dens spiritualisme 

 og monotheisme, der staar i sterk modsætning til hvad vi finde 

 hos Homer, som jo med sin muntre og glade polylheisme, naar 

 man tænker over sagen, maa siges at være et skrøbeligt moralsk 

 grundlag for en videnskab, som i sin tid erobrede og beher- 

 skede verden. 



Der aabner sig her en vid horisont for tanken. Græker og 

 Jøder, videnskabens og religionens klassiske folk, fra først af 

 ikke modsætninger, men slægtninge! Og hvad slutning har 

 saa philologerne draget heraf? Slet ingen. Thi disse oplys- 

 ninger ere dem ubekvemme. De drive dem nemlig ud af deres 

 gamle philologiske hus, hvor de eiter omstændighederne have 

 befundet sig vel. Altsaa ingen novationer. Man lukker sine 

 øine og tanker for de vigtigste oplysninger. De maa ignoreres, 

 thi de ere ikke opportune. 



Man kan her maaske gjøre den indvending at det i den 

 helt eller halvt forhistoriske tids clair-obscur er forholdsvis let 

 at fremmane eller inddigte aander, hvis betydning for den histo- 

 riske virkelighed muligens er imaginær, ialfald ei lader sig con- 

 trollere. — — Hvad vil man saa sige om følgende exempler fra 

 den historiske tid? 



III. 



Der gaves, derom er alle enige, i Athen fra den helleniske 

 tids begyndelse, et senat, det „høie raad" paa Areopagos, der i 

 alt væsentligt svarede til senatet i Rom, og saaledes var midt- 

 punkt i forfatningen. Det vedblev efter den almindelige opfat- 

 ning — ogsaa hos Busolt — at beståa, indtil det ved aar ca. 



