10 P. O. SCIIJØTT. [No. 4. 



og hvis der ingen udvilding har været, saa har Athen ikke havt 

 nogen politisk historie. Dette kan jo paa sæt og vis være et 

 gode, thi saa slippe vi for at befatte os rned den, men — saa 

 maa vi ogsaa tilstaa det. Thi -- dette folk som ingen politisk 

 udvikling har havt — der begyndte med enden og derpaa stag- 

 nerede, kan vi ikke for alvor befatte os med. Dets historie er 

 ubrugbar som undervisningsgjenstand ved vor skole og vort 

 universitet. Og hvad der gjælder dets politiske historie gjælder 

 muligens ogsaa i andre henseender, t. ex. folkets litterære og 

 kunstneriske udvikling. Det er nemlig med et abnormt folk, 

 som med et abnormt individ. Hvor ender det abnorme og be- 

 gynder det normale? Nogen skarp grændse gives der ikke. 



Naar man tidligere har lagt den græske og romerske kultur 

 til grund for vor høiere skoles lærestof, saa skede dog dette 

 under den forudsætning, at vi i den havde den enkleste og 

 reneste aabenbarelse af de grundlove, som beherske kultur- 

 udviklingen i det hele. Denne forudsætning har saaledes vist 

 sig at være falsk. Følgelig er det med god grund at vi, her hos 

 os, har skaffet disse folks baade sprog og kultur ud af vor skole, 

 og det er med en følelse af berettiget stolthed, at vi kunne sige os 

 selv, at vi i denne — som formentlig ogsaa i andre henseender 

 — gaa i spidsen for den europæiske kulturudvikling. 



Til at se sagen fra denne side, dertil er der i de senere 

 aar mere grund end før; jeg mener efter opdagelsen af den saa- 

 kaldte Athenaion politeia for et halvt snes aar siden — et for- 

 mentlig verk af philosophen Aristoteles. Var det nemlig galt 

 før, galt men ikke uhjelpeligt forkjert, saa blev det nu aldeles 

 umuligt. Kun eet exempel: Drakos lov, som efter det nye 

 fund, imod den ægte Aristoteles' udtrykkelige vidnesbyrd, ogsaa 

 var en hel ny politisk forfatning, fremstilles her som et frem- 

 skredet demokrati. Den er som man nu indrømmer og maa ind- 

 rømme, i alt væsentligt en efterdannelse af den reformerede for- 

 fatning i Athen fra aar 411 f. Chr., altsaa c. 200 aar senere. 

 Den nye kilde til Athens historie, der som alt nyt har fundet 

 sine beundrere, der forvexle det nye og det gode — de har 

 endog i dette fald været i en overvældende majoritet inden den 



