1902.1 DET ATHENIENSISKE DEMOKRATI. 15 



er aar 460 f. Chr. Ved denne tid falder den begivenhed der 

 kaster sit lys baade frem og tilbage, nemlig Areopagos' fald. 

 Henimod det sigter hvad der gaar forud; ud fra det lade de 

 begivenheder, som følge efter, sig forklare. 



I de første aar efter slaget ved Salamis (aar 480 f. Chr.) 

 da Athenerne endnu havde Spartanerne og deres bundsforvandte 

 paa sin side, var deres ydre politik, d. v. s. specielt den maade 

 hvorpaa de førte krigen mod Perserne fuldstændig korrekt. De 

 opsøgte fienden, hvor hans hovedmagt var at finde, og slog 

 ham. Dette var i slaget ved Mykale (aar 479 f. Chr.) ved Lille- 

 asiens vestkyst. Derpaa sikrede de sig den helleniske verdens 

 vigtigste støttepunkt mod sydost — nemlig Cypern, og i nordost 

 den vigtigste pulsaare for den græske handel: Dardanellerne og 

 Bosporus. 



Men saa forandredes forholdene med engang. Spartas konge 

 Pausanias blev en forræder mod Grækernes sag og sit eget land, 

 og modløs herved tråk Sparta sig tilbage. Det gik som bjørnen 

 i hi, og Athen blev ladt alene. Det. blev, efter Kimons udtryk 

 ved en senere anledning, eneste hest i forspandet, og Hellas 

 blev lam paa den ene fod. Som følge heraf maatte Athenerne 

 indskrænke sig til sekundære opgaver, og de sikrede sig da det 

 nærmeste og vigtigste, nemlig forbindelsen med Sortehavet, og 

 herredømmet over Thrakiens kyst, d. v. s. veien som førte til 

 Dardanellerne — samtidigt som de vare optagne af at organisere 

 sit eget forbund. Og denne opgave frembød vanskeligheder. 

 De forbundne stillede fra først af skibe med tilhørende beman- 

 ding, men afløste senere disse ydelser med pengebidrag. Den 

 første tid var saaledes — som rimeligt, en overgangstid. Men 

 hertil kom, at de forbundne — efter Thucydids ord — hverken 

 vare vante eller villige til at underkaste sig besværligt arbeide, 

 og at derfor Athenerne, der vare strenge til at paase opfyldelsen 

 af de stipulerede forpligtelser, anvendte tvang. Det gik imidler- 

 tid — med det gode og med det onde. Efter henved 10 aars for- 

 løb (ved aar 468 f. Chr.) havde forholdene nogenlunde fæstnet 

 sig, og forbundet var kommet i orden. Athenerne selv havde 



