16 P. O. SCHJØTT. [No. 4. 



lært at være førere, og de forbundne at lade sig føre: Instru- 

 mentet var brugbart, og de brugte det. 



De optoge nu kampen i større maalestok og opsøgte fienden 

 i hans eget hjem. De vandt slaget ved Eurymedon (aar 468 

 f. Chr.), der befriede det sydlige Lilleasien, og som tillige vai- 

 et kraftigt stød ført mod Phønikerne o: Persiens sømagt. Og 

 her maa vi merke os et vigtigt punkt: Aristides' skatlægning af 

 de byer, der hørte til det atheniske forbund er at sætte ved 

 denne tid, sandsynligvis ikke før men snarere efter slaget ved 

 Eurymedon. Busolt antager at den har fundet sted kort efter 

 forbundets stiftelse i eller kort efter aar 478 f. Chr., hvilket er 

 meget lidet sandsynligt eller rettere ganske umuligt. Nogen 

 nødvendighed for at skatlægge byer, som ikke ydede skat, men 

 stillede skibe, var ikke forhaanden. Dernæst: det som optog 

 baade de forbundne og Athenerne, var da selvfølgelig i førsle 

 række kampene med Perserne. Endvidere: den slags opgaver 

 løses ikke ved improvisation. Det var et vidtløftigt arbeide, der 

 krævede lang forberedelse, at undersøge den økonomiske evne 

 hos de mange hundrede selvstændige stæder, hvoraf forbundet 

 bestod. Alt dette krævede tid. 



Og det er ikke blot indre kriterier, hvoraf vi kunne slutte 

 dette. Vi har ogsaa et ydre vidnesbyrd, som beviser det, og 

 det fra et vidne af første rang, nemlig digteren Æsehylus, Ari- 

 stides 1 samtidige, i dramaet „De syv mod Theben", v. 572 ff. 

 Det heder der om helten og seeren Amphiaraos, en af de syv an- 

 førere mod Theben — det er paa det sted i stykke!, hvor Eteo- 

 kles, Thebens konge, der skal stille en Thebaner mod hver af de 

 fiendtlige høvdinger, gjennemgaar disse: „Han vil ikke synes 

 den bedste, men være det. Han har i sin sjæl en ager, rig 

 paa grøde, og deraf spirer frem vise raad til gavn for fædre- 

 landet. Mod ham maa vi stille kloge anførere; thi en farlig 

 modstander er den som ærer guderne." Da stykket blev opført 

 (aar 467 f. Chr.) og disse vers bleve fremsagte, heder det, at 

 hele publikum — og theatret kunde rumme omtrent det hele 

 folk — vendte sine øine mod Aristides. Beretningen — man 

 har naturligvis villet bortforklare den — er fuldkommen troværdig. 



