1902]. DET ATHENIENSISKE DEMOKRATI. 17 



Til alle tider har det jo været et af den dramatiske kunsts 

 virksomste midler til at elektrisere publikum, at berøre forhold 

 og appellere til stemninger, der ere oppe i tiden — flere exem- 

 pler herpaa forekomme i den gamle græske tragedie, ikke mindst 

 hos Æschylus. Og hvis beretningen ikke var tåget ud af virke- 

 ligheden, hvorledes eller hvorfor overhovedet skulde den være 

 opdigtet? 



Hvorfor søgte da Aristides' landsmænds øine ved denne an- 

 ledning netop ham? Var det fordi han var en klog og retsindig 

 mand? Det var mange andre i Athen ogsaa foruden ham. 

 JNei, men han havde netop løst en vanskelig opgave med klog- 

 skab og retsindighed til gavn for landet --en opgave som i 

 særegen grad optog Athenernes tanker netop da. 



Dette var som sagt aar 467 f. Chr., og det er sidste gang 

 at Aristides' navn nævnes. Han havde gjort en god gjerning, 

 ordnet det atheniske forbund paa en forstandig maade, med „ret- 

 sind" og derfor kaldtes han ogsaa: den retfærdige. 



Stedets beviskraft ligger deri, at Aristides' skatlægning af 

 de forbundne ved den tid var i friskt minde. Den falder altsaa 

 i aaret 468 eller først i aar 467 f. Chr. De forbundne selv vare 

 tilfredse — fordi de „styredes med et retfærdigt og mildt regi- 

 mente, og de vægrede sig ikke for at adlyde dem, som vare bedre 

 end de." At saa var tilfælde fremgaar ogsaa af et forslag som 

 ved denne tid blev fremsat af Samierne om at føre forbunds- 

 kassen til Athen. Forslaget strandede paa Athenernes egen mod- 

 stand. Det har formodentlig været Aristides, der har havt ikke 

 blot retsindighed, men ogsaa klogskab nok til at forståa, at en 

 saadan foranstaltning vilde fremkalde en overvægt for Athens 

 vedkommende, der vilde forandre forbundets karakter, og i læng- 

 den være farligt for dets bestaaen. 



Og hermed er det atheniske forbunds første periode afsluttet. 

 I den anden — næstfølgende — gjør der sig andre kræfter gjæl- 

 dende. Forhold udenfra griber ind, og det gaar hurtigt. Thi 

 det er særkjende for Grækernes historie i deres frihedstid, at 

 begivenhederne udvikle sig med rivende fart. 



Vid.-.Selsk. Forh. 1902. No. 4. ~" 



