1992.] DET ATHENIENSISKE DEMOKRATI. ±'-\ 



VIII. 



I og med aar 460 f. Chr. indtræder et omslag i Athens 

 ydre politik. Athenerne styrte sig med en kolossal overvurderen 

 af sine egne resurcer, der viser, at nye og uerfarne kræfter vare 

 komne til roret, ind i æventyr. Først tilsøs. De optage kampen 

 mod Perserne i samme storartede maalestok, som lør, da de 

 havde Sparta og dettes forbund med sig. D. v. s. de sende en 

 stor flaade til Cypern, og, hvad vi veed ved et tilfælde, nemlig 

 en bevaret nidskrift, ogsaa mod Phønikien. Og samtidigt gjorde 

 de, hvad der mere end alt andet karakteriserer den udover alle 

 skranker gaaende udvidelseslyst, som da havde grebet dem, for- 

 søg paa at erobre Ægypten. Den flaade som de til dette tog 

 udrustede var i forhold til folkets resurcer kolossal, 200 skibe 

 med 40,000 mand 1 ), men maalet var det ikke mindre. Det gjaldt 

 nemlig at afsætte Perserne som verdensmagt og indsætte sig selv 

 i deres sted. — Herredømmet over Ægypten betød nemlig den- 

 gang intet mindre, og betyder intet mindre nu. 



Men ikke nok hermed. De blandede sig samtidigt ind i 

 Pelopones' anliggender for at støtte den demokratiske bevægelse 

 hos enkelte af halvøens stater, og dette førte til krig med Sparta 

 og dets forbundne, den saakaldte første Peloponeserkrig Era c. aar 

 458 til aar 445 f. Chr. Den dobbelte opgave som Athenerne saa- 

 ledes havde paataget sig, oversteg langt den lille stats evne. De 

 led kolossale tab. Af den expedition, som var sendt til Ægypten, 

 vendte kun et lidet faatal tilbage. Vi høre oftere at hele eller 

 omtrent hele Athens vaabenføre mandskab mellem 20 og 45 

 aars alder er borte paa' tog, saa at de maa opbyde unggutter 

 og „overaaringer" for at møde naboers indfald. At de bar sine 

 tab forholdsvis let, vidner mere end andet, om dette merkværdige 

 folks elasticitet og livskraft, og den fred der i aar 445 f. Chr. 

 endte den lange og blodige krig, og berøvede dem deres herre- 

 dømme tillands, efterlod dem endnu som herrer paa søen. 



') Athens værnepligtige befolkning ved denne tid kan tilnærmelsesvis an- 

 slaaes til c. 30,000 mand der vare indførte i militærrullerne, fornden 

 den laveste klasse borgere, der væsentlig anvendtes til flaaden, hvis 

 tal vi ikke veed. 



