24 p. o. sciuoTT. | No. 4. 



Men hvad der var endnu vigtigere end de materielle tab, 

 var de moralske: Fiendskabet mod Sparta var fra nu af blevet 

 den sterkeste faktor i det politiske liv i Athen, og den mest 

 ømtaalige nationale streng. Ud fra dette synspunkt maa man 

 bedømme Pericles' virksomhed som statsmand, thi denne mand 

 er det nu, der træder i forgrunden som leder af Athens saa- 

 vel indre som ydre politik. De gamle forfattere — Aristoteles 

 og Plutarch — har ret, naar de kalde ham en demagog. Han 

 regjerede ved popularitet, og dette sker, som alle tiders erfaring 

 viser, lettest ved at paakalde chauvinismen, den outrerede national- 

 følelse, det vil i dette tilfælde sige fiendskab med Sparta, Athens 

 tidligere forbundsfælle. 



Pericles styrede, som sagt, ved hjælp af demagogi, men: 

 paa anden maade kunde Athen, da det havde tabt sin vigtigste 

 institution, sit førstekammer eller senat, det „høie raad" paa 

 Areopagos — , ikke regjeres. Dets forfatning var, da det mistede 

 dette raad, bleven defekt. Og den dom der er bleven udtalt af 

 en kompetent autoritet (den preussiske generalstab i dens verk 

 om den tysk-franske krig af aar 1870) „Kein grosseres ungliick 

 fiir ein land giebt es als eine schwache regierung", denne dom 

 lader sig ogsaa anvende paa lande med ingen regjering. Thi det 

 var i virkeligheden forholdet i Athen, hvor folkeforsamlingen — 

 uden forudgaaende forberedelse, eller efterfølgende granskning af- 

 gjorde ex tempore de vigtigste baade indre og ydre spørgsmaal. 



Jeg kan ikke forfølge dette videre her, tiden tillader det ikke, 

 men kun nævne, at fra denne tid af var det at Athens ledelse 

 af forbundet undergik en forandring. Forbundets fælleskasses 

 flytning til Athen, der foregik i aar 459 f. Chr. — ikke i aar 

 456 som almindelig antaget, ogsaa af Busolt, — viser dette. 

 Thi dermed begyndte det voldsherredømme som Pericles ud- 

 trykkelig vedkjender sig, og som ogsaa nogle aar efter dema- 

 gogen Kleon, Pericles' etterfølger og karikerer, omtaler 1 ). Athe- 



') Pericles polemiserer i en af sine sidste taler, som han holdt kort for 

 sin død i aar 428 f. Chr. mod dem, som af tilsyneladende humanitets- 

 hensyn vilde frigive de bundsforvandte. Detle, siger Pericles, er ikke 



