26 P. 0. schjott. [No. 4. 



og materielle, kunde ikke hindre dets nedgang, men gjorde at 

 dets agoni blev haard og lang. At det ikke med sit „rige" 

 (o: sine forbundne) ogsaa strax tabte sin egen frihed, ved Pelo- 

 poneserkrigens slutning, var ikke dets egen fortjeneste, thi det 

 var da hjælpeløst i sine fienders vold. Det kom deraf, at der 

 da ikke var — hverken i Hellas eller udenfor — nogen magt, 

 der kunde overtage den ledige hersker- eller førerstilling. 



Da et halvthundrede aar senere denne magt meldte sig — 

 Makedonien under Philip — var Athens friheds dage talte. Dets 

 kamp for at bevare denne frihed var, som vi læse i hver linje 

 hos samtidens forfattere, specielt Demosthenes, der ledede den 

 med dygtighed og kraft, fra først af haabløs. Athenerne kunde 

 ikke vinde seier, og om de det havde kunnet: de havde ikke 

 kunnet benytte sin seier. Men deres sidste kamp havde een 

 fortjeneste, og den var ikke ringe — nemlig den F at skaffe et 

 begavet folk en smuk udgang af tidens politiske historie. De 

 forlod fra nu af politiken for at udfylde en anden, høiere op- 

 gave, at blive en verdensmagt i videnskab, litteratur og kunst. 

 Den sol der lyste over det græske folks indtog i tidens politiske 

 historie var straalende. Da den gik ned, havde den endnu ikke 

 labt sin glans. 



