1902.1 DET ATHENIENSISKE DEMOKRATI. 27 



Afslutteiide bemærkninger. 



Det er med den klassiske philologi for nærværende, som 

 med adskillige andre baade faggrupper og fag: Den befinder 

 sig i et overgangsstadium. Det gamle og det ny passer ikke 

 sammen. 



Vort kjendskab til oldtiden er i de senere aar blevet for- 

 øget, grændserne for synskredsen flyttede, blikket udvidet, og 

 samtidig er vor forstaaelse af det hele stof blevet en anden. 

 Vi se ikke blot, at tingene ere saa og saa, men opfatte tillige 

 grundene hvorfor, og kunne følge de love som har bestemt den 

 historiske proces. Men hermed er det gamle dømt. Det nye 

 indhold har sprengt den gamle form. 



Den tidligere philologi var væsentlig en samlervidenskab, 

 der schematisk ordnede, og kritisk sigtede stoffet efter formelle 

 hensyn, og en vistnok nøiagtig, men ofte trangsynet og derfor 

 negativ, ufrugtbar kritik. Denne fremgangsmaade tilhører nu 

 fortiden. Istedetfor schematisme træder nu krav paa genetisk 

 udvikling. Istedetfor kritisk analyse philosophisk synthese, iste- 

 detfor stoflig lærdom livets og sandhedens lov. 



Hvad jeg med disse ord her har skizzeret, har det været 

 min agt at tydeliggjøre ved behandlingen af det foreliggende 

 emne, nemlig Athens politiske historie i de femti aar, der falde 

 mellem Perserkrigene og Peloponeserkrigen — midtpunktet i deres 

 politiske historie i deres frihedstid. Hvad der tidligere har været 

 og fremdeles er feilen ved den philologiske behandling heraf, 1 ) 



Jeg undtager, som rimeligt er, Grotes mesterlige behandling i „History 

 of Greece". 



