4 P. A. ØYEN. [No. 1. 



Her skal vi kun fæste os ved den kjendsgjerning, at Axel 

 Blytt for nær en menneskealder siden, paa en bred, saavel 

 plantegeografisk som plantegeologisk vel begrundet basis tråk 

 klimatoscillationer i forgrnnden til at forklare ikke blot den 

 mærkværdige fordeling af de forskjellige elementer i vort lands 

 flora, men ogsaa fænomener af mere geologisk art. 



Nathorst havde allerede høsten 1870 paavist rester af 

 Salix polaris, Salix reticulata, Dryas odopetala, Betula nana 

 m. fl. i et ferskvandsler ved Alnarp i Skaane. Senere har den 

 samme forsker, dels alene og dels i selskab med andre, fulgt 

 rester af den samme arktiske flora helt fra den Finske bugt 

 gjennem Rusland, Nordtyskland og Danmark samt paa Alpernes 

 nordlige forland. Samtlige disse fund er regnet at tilhøre tiden 

 mere eller mindre umiddelbart efter den sidste nedisnings maxi- 

 mum. I England, hvor Betula nana var fundet allerede 1860, 

 er senere rester af den ovenfor anførte flora fremfundet saavel 

 i præglaciale lag som i af sætninger yngre end den sidste istids 

 maximum. Gjennem de i Tyskland gjorte interglaciale fund kan 

 saaledes dette element i vor flora følges fra den postglaciale tid 

 tilbage til den præglaciale. Man har antaget inden dette flora- 

 element at kunne adskille et par grupper, en ældre med Salix 

 polaris som ledende form og en yngre med Dryas odopetala 

 og Salix reticulata som karakterformer. 



Det var imidlertid ikke ved fund i vort eget land, at Blytt 

 opstillede Dryas odopetala og Salix reticulata som karakter- 

 former for sin arktiske periode, men ved at støtte sig tilde 

 skaanske og danske. Men det var ved at betragte de forhold, 

 under hvilke det arktiske element i vor nuværende flora især 

 naaede sin typiske udvikling, at Blytts tanke lededes hen paa 

 de arktiske karakterformers tid som en periode med kontinentalt 

 præg og aftagende nedisning. 



Det første geologiske fund af Dryas odopetala i vort land 

 blev gjort af Blytt sommeren 1891. Jeg deltog ved hin anled- 

 ning som Blytfs assistent i undersøgelsen af kalktuffen ved 

 Leine. Vi havde ikke arbeidet sammen mange timer, før Blytt 

 pludselig udbrød: „Nu er jeg tilfredsstille^ ; det lød den- 



