Fattigvæsenets stilling til sindssygepleien 



(1537—1851) 



af 

 Dr. Paul Winge. 



Fremlagt til Trykning i det math.-naturvidenskabelige Klassemøde 22. Jan. 1904. 



I. 



D, 



'e ældste kristne menigheder erkjendte barmhjertigheds- 

 gjerningen som en af sine første opgaver 1 . At lindre de fattiges, 

 vanføres, syges og andre hjælpeløses nød var ikke blot den en- 

 kelte kristnes, men tillige den hele menigheds pligt. 



Den religiøse følelses magt over menneskenes sind tiltog 

 som bekjendt i løbet af Middelalderen efterhaanden i styrke, 

 indtil lydighed mod religionens bud blev det ene fornødne. 



Den katholske kirkes vældige organisation gjenreiste Roms 

 verdensmagt; og ikke blot over menneskenes timelige vel, men 

 ogsaa over deres evige skjæbne herskede kirkens overhoved, 

 Guds ufeilbare statholder, hvis bud gjennem biskopperne og deres 

 underordnede naaede frem overalt, til fyrsten som til borgeren 

 og bonden. 



Kirken glemte ikke sin barmhjertighedspligt, men drog om- 

 sorg for, at en rigelig del af de frommes umaadelige pengegaver 

 kom de nødlidende tilgode; og mange af dens tjenere viede sit 



1 En organiseret barmhjertighedsgjerning er forøvrigt ældre end kristen- 

 dommen. I de buddhistiske lande var der tidlig oprettet pleieanstalter 

 for fattige og syge, og i det gamle Grækenland fandtes ogsaa spor til 

 saadanne. 

 Vid.-Selsk. Forh. 1904. No. 2. ' 1 



