1904.] FATTIGV.S STILLING TIL SUSDSSYGEPLEIEN (1537 — 1851). 23 



II. 



D, 



'et norske sindssygevæsens historie er endnu uskreven; 

 og selv naar man engang har samlet, ordnet og kritisk behand- 

 let, hvad der maalte tindes af oplysninger, tør man neppe haabe 

 at naa længere end til et ret uiuldkomment kjendskab til vore 

 sindssyges kaar i tiden før overgangen mellem det 18. og 19. 

 aarhundrede. Jeg har tidligere 1 søgt at vise, at den norske 

 sindssygelovgivning allerede i Middelalderen havde naaet et for 

 sin tid meget fremskredent standpunkt, men samtidig pegt paa, 

 at den af Magnus Lagabøters lov fastsatte ret neppe nogensinde 

 blev fuldt gjennemført og iethvertfald snart opgiven i væsentlige 

 stykker. 



Den gamle norske sindssygelovgivnings omraade forblev 

 ogsaa altid meget begrænset; thi for det første gjaldt den alene 

 de „galne" 2 , en gruppe, som vel dengang, som nu, kun har ud- 

 gjort en forholdsvis liden del af de sindssyge, og for det andet 

 indskrænkede loven sig til at fastsætte de galnes utilregnelighed 

 og umyndighed samt til at ordne slegts-tutelet; men den an- 

 ordnede intet autoritativt tutel 3 , og endnu mindre søgte den at 

 tilveiebringe en administration, som havde at overvaage behand- 

 lingen og forpleiningen af de galne. Saavidt hidtil bekjendt 

 fandtes heller ikke sindssygeasyler eller andre anstalter bestemte 

 til at optage galne eller andre sindssyge, og om lægebehandling 



1 „Den norske sindssygelovgivning", 4. og 5. forelæsning. 



2 Angaaende betydningen af ordene „galen", „vanvittig" og „afsindig" 

 henvises til „Den norske sindssygelovgivning", særlig 2. forelæsning. 



3 Dette skeede først ved Chr. Vs norske lov. 



