24 PAUL WINGE. [JNo. 2. 



kunde der ikke (eller ialfald kun ganske leilighedsvis) blive tale 

 eftersom der i vort land saagodtsom ikke land tes videnskabelig 

 uddannede læger 1 . 



Denne tingenes tilstand forblev i det væsentlige uforandret 

 lige til henimod slutningen af det 18. aarhundrede; dog blev 

 efterhaanden ved praxis de for de galne gjældende retsregler 

 udvidede til ogsaa at gjælde de øvrige sindssyge, en udvikling, 

 som meget lettedes ved den blandt almenheden og tildels ogsaa 

 blandt de lærde herskende uklarhed angaaende forskjellen mel- 

 lem galenskab, vanvittighed og afsindighed — endog uklarhed 

 er af og til en betingelse for fremskridt. 



De sindssyges antal i Norge i det her omhandlede tidsrum 

 er ganske ukjendt. Patienterne forpleiedes i almindelighed i 

 tutors hus eller hos en af ham antagen fremmed familje 2 , og mange 

 af dem blev vel ogsaa som andre nødlidende (særlig naar de led af 

 legemlige sygdomssymptomer) optagne i hospitalerne eller an- 

 bragte i lægd. I hospitalet møclte de mange lidelsesfæller, der 

 i virkeligheden var sindssyge, men som ikke var blevne er- 

 kjendte som saadanne (navnlig vanvittige og afsindige), og som 

 derfor heller ikke var undergivne tutel. Alle disse grupper af 

 sindssyge nød godt af kirkens og sine medmenneskers barm- 

 hjertighed, og i fornødent fald blev de understøttede af fattig- 

 væsenet. Der er heller ingen grund til at betvivle, at de som 

 regel havde det saavidt taaleligt, som det efter omstændighederne 

 var muligt; særlig tror jeg ikke, at de ofte har været mishand- 

 lede, men selvfølgelig har deres egenheder hyppig fremkaldt spot 

 og drilleri. 



Et kanske ikke saa ringe antal af de sindssyge har været 

 farlige for sine omgivelser og begaaet mere eller mindre alvor- 

 lige voldshandlinger. Mod saadanne syge har man selvfølgelig 

 maattet træffe sikkerhedsforanstaltninger; og i gamle dage havde 

 man til dette øiemed, foruden en meget indskrænket fængsels- 



1 Se L. Faye: „Rafn Sveinbjørnssons liv og virksomhed". (J. Heibergs 

 Lommebog for læger, 1879. Side 48). 



2 Fattigvæsnerne understøttede ialfald fra slutningen af det 17. aar- 

 hundrede ubemidlede, der forsørgede sindssyge slægtninge. 



