32 PAUL WINGE. [No. 2. 



Iethvertfald fra Ørsteds tid har retslæren antaget, at sta- 

 tens (kongens) adgang til at forandre en stiftelses fundats er 

 meget begrænset, særlig naar forandringen angaar stiftelsens 

 formaal 1 ; og selv om denne lære i 1736 endnu ikke var an- 

 erkjendt, saa maa dog en saa betydelig indgriben som den her- 

 omhandlede i hospitalernes hele virksomhed og økonomi med 

 fuld ret have været anseet som et betænkeligt skridt af tvilsom 

 gyldighed. Imidlertid maa det paa den anden side vel erindres, 

 at hospitalernes fundatser siden reformationen gjentagne gange 

 var blevne forandrede ogsaa med hensyn paa deres formaal; 

 senere blev de ogsaa tildels temmelig vilkaarlig behandlede 2 , og 

 enevoldskongens formelle ret dertil kunde ikke benægtes. 



Hertil kommer, at de „almindelige hospitaler", som ovenfor 

 anført, anerkjendte sin forpligtelse til at tåge sig af alle slags 

 syge, og i flere af fundatserne — navnlig i Trondhjems hospi- 

 tals af 6. November 1643 — var dette skarpt fremhævet. 



Naar da de sindssyge først var anerkjendte som syge, laa 

 det, da man endnu savnede egentlige sygehuse, nær al henvise 

 dem til hospitalerne — særlig hovedhospitalerne — , og neden- 

 nævnte overenskomst om behandlingen af Berthe Jonsdatter 

 viser, at Oslo hospital har fundet at maatte bøie sig for reskrip- 

 tets paabud, saalangt dette er fundet muligt. 



For Kristiansands og Arendals hospitaler stod sagen noget 

 vanskeligere, fordi disse ikke var hovedhospitaler; men for det 

 sidstnævnte af dem blev ogsaa reskripternes gjennemførelse 

 opgivet. 



Med gjennemførelsen af det ved reskripterne af 14. Juli 

 1736 givne paabud gik det langsomt; og intet af hospitalerne 

 efterkom det helt og uden henstand. Da der i Oslo hospital ikke 



tige kan optages, som „tilforn har været i nogen Betjening eller havt 

 Handel og Kjøbmandskab eller gode Haandverker eller har været skik- 

 kelige og ærbare Borgere, som ei ved grovt Arbeide har søgt deres 

 Føde". Videre bestemmes i fundatsen, at borgere af Kristiania eller 

 deres enker skal være fortrinsvis berettigede til optagelse, og først 

 efter dem personer fra andre byer eller præstegjæld i stiftet. 



1 Se Oppermanns ovencit. afhandling kap. 6, side 167 f. 



2 Nærmere herom nedenfor. 



