1904.] FATTIGV.S STILLING TIL SINDSSYGEPLEIEN (1537 — 1851). 43 



Den vigtigste af disse var bestemmelsen om, at ingen maatte 

 optages i nogen af sindssygeanstalterne, forinden det ved læge- 

 attest var bevist, at han led af sindssygdom 1 ; og denne attest 

 forlangtes bilagt med en nærmere redegjørelse for patientens til- 

 stand. Desuden krævedes fremlagt attest fra den syges sjæle- 

 sørger, uden at det nærmere angives, hvad der ved denne skulde 

 bevidnes. 



Inden nogen udskreves helbredet, skulde der ske en løsla- 

 delse paa prøve og under prøvetiden anstilles forsøg for at bringe 

 paa det rene, om helbredelsen var varig. 



Angaaende betingelserne for indlæggelse og udskrivning ud- 

 tales i indstillingen : „Heller ikke kunne vi undlade her kortelig 

 at omhandle de Forholdsregler, der bør iagttages ved 

 Sindssvages Indtagelse i og Udgang af de for dem 

 bestemte Stiftelser 2 . 



Indlemmelse i en saadan Stiftelse medfører Indskrænkning 

 i den Syges borgerlige Frihed og desuden betydelige Byrder for 

 det Offentlige. For at forebygge Misbrug bør derfor Ingen deri 

 indtages, førend den tilstrækkeligste Vished er tilveiebragt for, 

 at han virkelig lider af Sindssvaghed. Han bør derfor ikke ind- 

 tages blot ifølge Paarørendes, Formynderes, Guratorers eller Be- 

 kjendtes Requisition, der maaskee kunde være foranlediget ved 

 Cabale, Egennytte, Hævn eller andre ligesaa uædle Bevæggrunde; 



1 Allerede vor middelalderlige lovgivning forlangte, at det skulde være 

 bevist, at angjældende var sindssyg (galen), fø r han rettelig kunde be- 

 handles som saadan (se mine ovencit. forelæsninger, side 79) ; men tid- 

 ligere end omkring slutningen af det 18de aarhundrede kunde man 

 ikke i Norge forlange, at dette bevis skulde føres ved fremlæggelse af 

 lægeattest. Men da det var anerkjendt, at sindssygdom var en sygdom, 

 og landet begyndte at faa videnskabelig uddannede læger, maatte frem- 

 læggelse af lægeattest blive den maade, hvorpaa dette bevis regulært 

 blev at føre. Denne ud vikling blev støttet derved, at dokumentbeviset 

 paa denne tid fik en mere selvstændig stilling, end det tidligere havde 

 havt. For at optages i Oslo dolhus behovedes allerede i begyndelsen 

 af det 19de aarhundrede „en authoriseret Læges eller andre kyndige 

 og paalidelige Mænds Vidnesbyrd om, at den Søgende virkelig er sinds- 

 syg". Autoriseret læge vil selvfølgelig sige norsk autoriseret læge. 

 (Holst, ovencit. art. i «Budstikken", 3dje aarg. (1821-22), sp. 605. 



2 Udhævet i indstillingen. 



