56 PAUL WINGE. [No. 2. 



reise og øvrige Indretning", blev nemlig opgivet, og i sammen- 

 hæng hermed bortfaldt ogsaa bestemmelsen om, at autorisationen 

 skulde gives „i Overeensstemmelse med § 1", og istedet indsattes 

 kun en bestemmelse om, at de heromhandlede anstalter maatte 

 have kongelig autorisation for at kunne fortsætte sin virksomhed. 

 Til forbudet mod at optage nye patienter blev føiet en bestemmelse 

 om, at det heller ikke var tilladt at beholde de allerede mod- 

 tagne; og terminen 1. Januar 1850 blev rettet til „eet Aar, 

 efterat denne Lov er emaneret" 1 . — Idet endelig paragrafens 

 noget tunge og klodsede sprog blev rettet, fik den i indstillingen 

 følgende ordlyd: 



§ 8. Intet af de nu existerende Sindssygeasyler eller Loca- 

 ler, hvori Sindssyge ere optagne og forpleies, maa længere end 

 eet Aar, efterat denne Lov er emaneret, beholde de nuværende 

 eller optage nye Patienter, medmindre kongelig Autorisation til 

 at fortsætte dets Virksomhed erhverves. For at denne Autorisa- 

 tion kan meddeles, skal det dog ikke kunne fordres, at nye 

 Bygninger opføres eller de nuværende udvides. 



Idet paragrafen i denne form blev optagen i loven af 17. 

 August 1848, blev resultatet alligevel det, at man paa en maade 

 fik to klasser af sindssygeanstalter, nemlig for det første de, 

 som blev autoriserede i henhold til § 1, og for det andet de, 

 som autoriseredes efter § 8. 



Forskjellen .mellem disse to klasser var den, at de først- 

 nævnte skulde oprettes fra nyt af efter lovens ikrafttræden som 

 fuldt selvstændige indretninger, med opfyldelse af fordringerne i 

 § 1, hvorfor de ogsaa skulde være beregnede paa en længere 

 fremtid ; medens de sidstnævnte var allerede existerende indret- 

 ninger, for hvis vedkommende der ikke forlangtes fuld opfyldelse 

 af § 1, og som derfor var at anse som en slags nød-anstalter, 

 beregnede paa kun at virke i den nærmest liggende fremtid. 



Under det senere arbeide med gjennemførelse af loven for- 

 beholdt man lovens betegnelse „Sindssygeasyl" for de efter 

 § 1 autoriserede anstalter, medens man betegnede de efter § 8 



1 Da loven traadte i kraft 1. Januar 1849, er forandringen uden synderlig 

 betydning. 



