JENS HOLMBOE. [No. 6. 



paa mine reiser i det nordlige og sydlige Norge, naar leilighed 

 gaves, gjort iagttagelser over den høiere epifytvegetation (blom- 

 sterplanter og bregner). Naar undtages Kristiania nærmere om- 

 egn, hvor jeg med ivrig bistand af mine brødre F. V. Holmboe 

 og Th. Holmboe har undersøgt de fleste ældre trær, falder 

 dog optegnelserne temmelig spredt. 



I modsætning til de fleste tropiske epifyter er alle de, der 

 findes i Norge saavel som i det øvrige Europa alene fakulta- 

 tive, idet de tilhører arter, som hovedsagelig forekommer nede 

 paa marken og blot leilighedsvis vokser paa trær. Jeg har valgt 

 ikke at medtage de arter, der voksede i mindre høide end 0,5 

 m. over marken. Dette turde være den vigtigste aarsag til, at 

 artslisten ikke er bleven saa lang som i enkelte andre under- 

 søgeres meddelelser. 



I. Ældre omtale af norske epifyter i folketro 

 og videnskab. 



At et træ kan fæste rod og udvikle sig oppe i kronen paa 

 andre trær, skulde synes at staa stærkt i strid med naturens 

 orden. Det kan derfor ikke forundre, at et saadant forhold tid- 

 lig maatte vække opmærksomhed. Og da man ikke kunde finde 

 nogen naturlig forklaring, laa det nær at tillægge de epifytisk 

 levende planter overnaturlige egenskaber. 



Af samme grund som misteltenen (Viscum album) indtog 

 sin fremtrædende plads i de gamle kelters religiøse forestillinger, 

 kom rognen (Sorbus aucuparia), vor mest iøinefaldende epifyt, 

 til at spille en rolle i det norske folks sagn og overtro. Det 

 samme synes i Tyskland at være tilfældet med epifytisk hyld 

 (Sambucus nigra). 



Epifytiske rognetrær kaldes i Norge med et eget navn flog- 

 rogn, som er vel kjendt over store dele af landet, fra Lister til 

 Helgeland 1 . Som exempler paa afvigende former kan nævnes 



1 Ivar Aasen, Norsk Ordbog med dansk Forklaring, p. 170. Christiania 



1873. 



