JENS HOLMBOE. [No. 6. 



særdeles betydelige frømængder langt høiere end 3 å 5 m. 

 Herfor taler netop den omstændighed, at de epifyter, der har 

 „flyveredskaber" i sin vertikale fordeling, viser saa stor lighed 

 med de af høideforholdene ganske anderledes uafhængige arter 

 med endozoisk spredning (se Fig. 1, C og D). Epifyternes 

 stærke aftagen i høider over 3 m. forklares først og fremst der- 

 ved, at brugbare voksepladse er saa sjeldne at finde ovenfor 

 trærnes nederste grenvinkler. 



Ligesom i de andre europæiske lande, hvis epifytvegetation 

 er undersøgt, er det ogsaa hos os overveiende ganske almindelige 

 planter, der optræder som epifyter. Det er derfor oftest ikke 

 muligt at afgjøre, hvor lang vei frøene transporteres. Dog taler 

 flere omstændigheder for, at moderplanten i regelen maa søges 

 i træets nærmeste omgivelser, ofte i dets umiddelbare nærhed. 

 Saaaledes bestaar epifytvegetationen inde i skogene gjerne af 

 skogplanter, medens man finder agerugræs og engplanter paa 

 trær, som staar lige ved dyrket mark. Særlig synes dette at 

 gjælde de epifyter, der vokser lavt nede ved jorden. 



Mere undtagelsesvis kan man dog ogsaa selv et stykke inde 

 i skogen finde ugræsplanter som epifyter. Ved Skøien i Vestre 

 Aker, hvor jeg Ilte juli 1900 fandt Chenopodium album i kro- 

 nen af en lind 8 m. over marken, maa denne antagelig være 

 transporteret mindst 0,5 å 1 km. Enkelte eksempler paa endnu 

 længere transport, i et tilfælde indtil flere mil, angives fra ud- 

 landet af forskjellige forfattere 1 . 



V. Lidt om epifyternes livsvilkaar og deres evne til at 



udnytte disse. 



Af forrige afsnit vil det fremgaa, at en stor del af vore 

 epifyter er arter, hvis frø og frugter er særlig skikkede til at 



1 Pr euschof f, Ansiedler auf fremdart. Substrate. (Cit. efter R. Beyer). 

 — Sabidussi, „Ueberpflanzen" der Flora Kårnthens. — Samme, 

 Beitrag zur Kenntniss der Ueberpflanzen. — Wittrock, Den hogre 

 epifyt-vegetationen i Sverige, etc. 



