1904.] HØIERE EPIFYTISK PLANTELIV I NORGE. 33 



spredes paa den ene eller anden vis. En nærmere granskning 

 af den ovenfor meddelte artliste viser dog snart, at det langtfra 

 alene afhænger af spredningsorganernes effektivitet, hvilke arter 

 der i naturen optræder som epifyter. 



Uden at være udrustet med særlige spredningsmidler hører 

 Galeopsis Tetrahit til vore aller almindeligste epifyter. Som 

 fremholdt af V. B. Witt rock, finder dette sin forklaring i dens 

 sjeldne evne til at trives paa tørre og jordfattige steder 1 . Om- 

 vendt savner man fuidstændig i epifytvegetationen — baade i 

 Sverige og Norge, saavidt undersøgelserne rækker — et saa 

 almindelig udbredt træ som furuen (Pinns silvestris). Heller 

 ikke udenfor Skandinavien vides mere end en eneste epifytisk 

 furuplante at være funden; denne voksede paa en bøg ved 

 Misdroy i Pommern 2 . Gjentagne gange har jeg seet saavel hele 

 kongler som løse frø af furu i den muld, der samler sig i trærnes 

 grenhjørner; granen, som i spredningsbiologisk henseende maa 

 stilles ved siden af furuen, er desuden ikke sjelden som epifyt. 

 Antagelig maa derfor furuen i en eller anden retning mangle 

 evnen til at udvikle sig under de tarvelige livsvilkaar, der bydes 

 den som epifyt. Og det samme turde være tilfældet med flere 

 andre arter, som man kunde vente at finde, men forgjæves søger 

 i de fortegnelser over epifytvegetationen, som nu haves fra flere 

 europæiske lande. 



Som V. B. Wittrock har fremholdt, stilles der navnlig tre 

 krav til de planter, der optræder som epifyter: 



1. De maa ikke være for ømfmdtlige ligeoverfor tørke. 

 Fremforalt gjælder dette de epifyter, som vokser paa barken af 

 grenene udenfor grenhjørnerne. Paa slige steder trives da heller 

 neppe andre karplanter end nogle bregner, især Polypodium 

 vulgare, hvis mærkelige evne til at udholde tørke er bekjendt 3 . 

 I flere trakter synes denne plante at være meget almindelig som 

 epifyt, og den omtales da ogsaa tidlig som saadan. Allerede 



1 Wittrock, Epifyt-vegetai, p. 22. 



2 Th. Loesener hos L. Geisenheyn er, Zur epiphytisch. Kopfweiden- 

 flora, p. LX. 



3 Wittrock, Biologiska ormbunk-studier, p. 3, flg. 



Vid.-Selsk. Forb. 1904. No. 6. 3 



