1904.] HYDRODYNAMISKE BEVÆGELSESLIGNINGER. 15 



hvor det øvre fortegn gjælder i det elektriske eller magnetiske, 

 det nedre i det hydrodynamiske tilfælde, k er det konstante 

 sp. volum for grundmediet, henholdsvis polariserbarheden lor 

 det omgivende dielektrikum. e endelig er defineret ved 



(W) d J*JL d J[_L_ d J» = e 



og betegnes i det elektrisk-magnetiske tilfælde som den frie tæt- 

 hed. Hydrodynamisk er e at opfatte som den til den kinema- 

 tiske størrelse e svarende størrelse af den dynamiske gruppe. 

 Den har en række formelle egenskaber fælles med e, men for- 

 øvrig en meget mere sammensat fysisk betydning. 



Fra formlerne (a) kan man uden vanskelighed gaa over til 

 elektrostatikens eller magnetismens bekjendte fjernvirknings- 

 formler, der fremstiller vekselvirkningerne mellem hele legemer 

 under forskjellige forudsætninger. Disse formler, skrevet med 

 de modsatte fortegn, blir alle gyldige i de tilsvarende hydro- 

 dynamiske tilfælde. C. A. Bjerk nes's hydrodynamiske forsøg 

 gir den experimentelle verifikation af resultaterne, idet disse 

 forsøg lykkes med legemer af de mest varierede former, og ikke 

 blot med kugler, som den oprindelige theori refererede sig til 1 . 



11. Til en indgaaende undersøgelse af theorien for hydro- 

 dynamiske fjernkræfter og analogien mellem de hydrodynamiske 

 fænomener og de elektriske eller magnetiske, grundlagt paa den 

 her udviklede form af de hydrodynamiske bevægelsesligninger, 

 skal jeg senere komme tilbage. 



Denne nye methode til at studere analogien kan synes helt 

 forskjellig fra C. A. Bjerknes' oprindelige. Men selvfølgelig 

 bestaar i virkeligheden et nært slægtskab mellem de to methoder. 

 Dette slægtskab kan kortest udtrykkes saaledes: ved transfor- 

 mationen af de hydrodynamiske bevægelsesligninger fra deres 

 sedvanlige form (A) — (C) til formen (I) — (VI) underkaster man 



1 V. Bjerknes, Vorlesungen iiber hydrodynamische Fernkråfte nach 

 C. A. Bjerknes' Theorie, Bind II, Formlerne 89. 



