G. GULDBERG. [No. 11. 



Deraf kan man udfinde, om der er blandinger af forskjellige 

 racer, og i hvilken grad dette er fremtrædende. 



Men foruden denne rene fysiske side er ogsaa af betydning 

 at samle observationer over befolkningens maade at tænke og 

 handle paa, hvorigjennem ogsaa historiske og politiske begiven- 

 heder vil kunne belyses. De forskjellige racer har nemlig ikke 

 alene sit fysiske, men ogsaa sit psychiske præg, der 

 maaske mere end andet vil kunne forklare visse sociale forholde. 

 Saadanne undersøgelser kan derfor ogsaa faa sin betydning for 

 historikeren og politikeren. 



I de forskjellige lande arbeider man nu for tiden adskilligt 

 i anthropologisk retning. Paa mange punkter rækker her mere 

 og mindre adskilte videnskaber hinanden haanden for at ud- 

 forske menneskets „naturhistorie". Saaledes yder anatomi, fysio- 

 logi og zoologi anthropologien sin tjeneste. Archæologien, geo- 

 grafien og geologien strækker ud sin hjælpende haand, og histo- 

 rikeren og sprogforskeren overveier deres resultater. 



Der foreligger selvfølgelig mange detaljresultater, og flere 

 forskere, som Deniker i Paris og Ripley i Boston har givet 

 almindelige udsigter over menneskeracerne. Men der maa en 

 større mængde enkeltundersøgelser til, saa at hvert land kan 

 frembyde et samlet hele baseret paa sikre detaljundersøgelser. 



Med hensyn til inddelingen af forskjellige grupper, kaldet 

 „typer" og „racer", har denne inddeling som bekjendt varieret 

 til forskjellige tider, alt efter tidens kjendskab til menneske- 

 slægtens ethniske og somatiske karakter. Fra Linné's 4 „slags 

 mennesker", Homo americanus, — europæus, — asiaticus, og 

 H. afer og fra Blumenbachs 5 „ varieteter", nemlig den kau- 

 kasiske, den mongolske, den ethiopiske, den ameri- 

 kanske og den malajiske, til nutidens inddeling har der 

 fundet mange vexlinger sted. Saaledes opstillede i 1860 Isid. 

 Geoffroy St. Hilaire 4 „races principales" eller „typer" og 13 

 sekundære. Huxley (1870) foreslog 5 hovedracer og 14 sekun- 

 dære, medens Topinard opstillede (i 1878) 16 racer, der senere 

 (1885) øgedes til 19. For Europas vedkommende har ikke mindst 

 opfatningen af racerne været vexlende, som rimeligt kan være, 



