. 21 



Irer og Vikinger ved Dundalk i Ulster. I Nordmændenes Flaade 

 er der ogsaa Berserker. Blandt de Vikingehøvdinger, som 

 nævnes i Sagaen, er ogsaa „Erik, Øernes (o: Hebridernes) 

 Konge". Denne Erik maa være den norske Konge Erik Blod- 

 øxe, som jo blev Konge i Northumberland og efter at være for- 

 drevet derfra (omtr. 953) kom til Hebriderne og Irland og saa 

 faldt i 954. 



4. S. Bugge meddelte et Forsøg til Tolkning af den 

 nyfundne korte Runeindskrift i Osebergskibet. Alle Runer er 

 sikre og deres Læsning ganske let: litiluison. Derimod kan 

 intet sikkert meddeles om Tolkningen. Med Lethed udskilles 

 litil som et eget Ord, oldn. litill „liden". Disse Runer litil skal 

 sandsynligvis forbindes med nis- til „som ved lidet". Indskriften 

 er sandsynligvis ikke bleven fuldført. Mens Indskriftens Ind- 

 hold er af mindre Vigtighed, er den deri anvendte Runeskrift 

 af stor Interesse. Samme Slags Runeskrift er anvendt i en 

 kort Indskrift paa 4 Runer paa en Kjedel i Gokstadskibet. Heller 

 ikke denne Indskrift kan sikkert forklares. Og af stor historisk 

 Interesse er det, at den samme Skrifttype gjenfindes i flere 

 svenske Indskrifter, af hvilke den vigtigste er Rok-Indskriften i 

 Ostergotland. I Sverige maa denne Skrifttype have udviklet 

 sig, og den er sandsynligvis af Gotlændinger ad Sjøveien ført 

 vestover til Vestfold. Den i Osebergindskriften og Gokstad- 

 indskriften anvendte Runetype er Vikingetidens svenske og norske 

 Skrift. Den giver Bidrag til at bestemme Kulturstrømningen i 

 denne Tidsalder. 



Gustaf son sluttede sig til Foredragsholderens Tydning 

 og lovede senere at fremkomme med en Redegjørelse over Ose- 

 bergskibet. 



5. Derefter oplæste Præses en Skrivelse fra den preussiske 

 Kultusminister til Vid.-Selsk. med Overrækkelse af en Jubilæums- 

 mindetavle i Sølv i Anledning af det preussiske Videnskabs- 

 akademis 200-aars Jubilæum i 1902. 



6. Billedhugger Magelssen gav derefter en kort Redegjørelse 

 med Fremvisning angaaende det Ler, som de gamle klassiske 

 Billedhuggere maa have anvendt, men som senere er glemt, men 



