8 AMUND B. LARSEN [No. 1 



saaledes at de som forled i sammensætning indeholdt hiatus, og 

 i en saadan maatte den første vokal bli kort og kunde derfor efter 

 hans mening ikke faa tvetoppet aksent og det dermed følgende 

 tostavelsestonelag. I denne gruppe indeholder saaledes forledene 

 en synkope av en kasusendelse ku er for kua-, tå- for tåa, og 

 de gaar forsaavidt over i en anden gruppe, hvor selve synkopen 

 synes at være aarsak til enstavelsestonelaget, eftersom der først 

 sent kan være opstaat nogen hiatus, f. eks. dusta i Hof i Solør 

 av Au6astaSir, SøWi < *Sjovarli6 i Brandval og i Grue, Sl'ru<. 

 Sjovarruft i Grue, skre?'lånd <Z *Skri6uland i Bygland, håistå <. 

 Hei5arsteinn i Bygland og utallige lignende, kanske i alle deler 

 av landet, men ingensteds gjennemført. Og likesaa er det med 

 de synkoperinger i Iste sammensætningsled hvor der aldrig har 

 været nogen hiatus, f. eks. liv gat << *HIifargar6r i Hof i 

 Solør, ryst' a <C * Hryssusta6ir i Valle i Sætersdalen o. m. fl. 

 En gruppe av disse bør der tales litt nøiere om, fordi der 

 i den viser sig en underlig motsætning mellem gammel og 

 ny synkope; jeg mener stedsnavn som på Island Ljosavatn, 

 Djupidalr, Esjuberg, hvorav der nemlig er avledninger for 

 at betegne indbyggerne, som har synkopert vokalen i forledets 

 2den stavelse, Ljosvetningar, Djupdoelir, Esbergingar. Jeg an- 

 tar at denne synkope i forledet har sin grund deri, at naar 

 et suffiks blev lagt til, flyttet hovedaksenten fra første til 

 andet sammensætningsled, saaledes som ofte i tysk (f. eks. 

 Wittenberg'e, men Witt'enberg) og væsentlig som i Selje i 

 Nordfjord, hvor folkene fra gaarden Borgund, utt. borgland, 

 i dialekten kaldes borgånd' arayo. Vi har ogsaa i Norge steds- 

 navn med hvilke det samme er tilfældet: Sparabu og derav 

 Sparbyggjar, nu sparbygg, likeledes Selabu, og derav nu 

 såtbygg, Kleppabu, og derav ktåbygg. At der nu er 

 tostavelsestonelag, vidner ikke imot at første led var svakt 

 betonet i oldnorsk; det er utvilsomt at en mængde sammensatte 

 ord hadde andetledsbetoning, men nu har faat den almindelige 

 uniform med tostavelsestonelag. Men det paafaldende er at ogsaa 

 stedsnavnene senere end oldn. er trukket sammen ved at 

 miste forledets 2den vokal, saa man har sparbun av Sparabu, 



