1914] STAVINGSDELING I RINDALSMAALE 17 



hæ n sp, ma"sk, fld'sk, å"sk, o"#, stro"ff = skrø"n, hæ"?, wæ"? 

 (mylna), he' , s J s, (hesja, hes 33 ) o. s. b. 



Linne hokynsord som ikkje hev stavingsdeling paa vo- 

 kal er: 



a) Nokre ord som endar paa -er eller -el. Den gamle ende- 

 vokalen i ub. form hev falle burt, og fyrste stavinga vorte 

 delt ved konsonantfraaløysing (Desse og fær -a i bunda form) : 

 ækk'er (ækra), tiljjer (tiltra, stiltra), grasømmer (graasymra, 

 anemone ne mo r osa), kvslpsjjenfåer (Nd. flaggermus), vinji- 

 Ijæggel, egg el (igla), kånfåel (kongla = kongro, Nd. edderkop), 

 hommet (humla), skoffel, tanet, nøvel, beffiasekk'el o. s. b. 



b) Nokre ord som endar paa -u eller -å i ub. f. (Like eins 

 i ubunda og bunda form): 



eu (ø y u), veu {vø\i) u , frø y u, trolprø'u, s,njø'skrø / w, søvCu, 

 svøg\i {sveg^u), vøfcu (vek y u), sfcøfu, opp^søfu, løg s u, røk y u, 

 sjjøru, vøru, breiinfhøtfu « ^brem^nø^u), fjør s u, ljør\i, sløgu, 

 høk'u, møru, snøru, tvør^u, tvøgu, jønsøku, svøfu, høfu, sløgu, 

 nås y abøru, små y pøk'u, bløk"u, høs K u, køtu, vøfu, skøru, føru, 

 fløg'u, møsw, Bøfu, døTu (i Døtwm, flt. ; Døtuozya); var y u, 

 ga£u, flatn (ogso gå n t, ftå"t); kånå, lø y å, spø^å, trø y å, knø* å, 

 stø* å {veastøå, brø K støå), rø'd 35 . 



Merknad. 

 Dei linne hankynsord hev de ikkje gaatt like eins med som 

 med dei linne hokynsord. (Ein grunn til de kunde tenkjast aa 

 vera den at dei sterke og dei linne hankynsord ikkje hev same 

 endinga i b. f. : bokk' en. batøHnn). 



33 I samansetjingar hes* a- : hesiastrce^n,. 



34 Veil = trevyrke ; hes^aveu = hesjevyrke. — Eit anna ve y u 

 maa de vera i ordlage e som\l : ve y w>m : (v&ånn, :). Så 

 træftn te : å kamm : hmpi :• +d : e ^som y å : ^ve^imn : — * 

 d. v. s. medan eg (vi) heldt paa med detta. I Soknedalen 

 segjer dei e sånCå : vo y bm :, og i Buvika e såm x å : væ"un :. 



35 Av Gn. rjå; sml. {jrjå^> trffå, fjåndi >> fihnn. 



Vid.-Selsk. Forh. 1914. No. 2. 2 



