Jtaulus' to Breve til Timotheus og Brevet til Titus — de 

 saakaldte Pastoralbreve — har af de theologiske kritikere faaefc 

 en i regelen ublid behandling. De ansees for ikke at være den 

 store forfatter værdige, hvad værd de end forresten kan have. 

 De dømmes saaledes for at være uægte. Den samme dom fæl- 

 des forresten med større eller mindre sikkerhed ogsaa om andre 

 af de Paulinske breve, men denne dom har her ikke samme be- 

 tydning. Thi om et af disse breve ikke er redigeret av Paulus 

 selv og altsaa fremviser enkelte ikke-Paulinske tanker og 

 udtryk, saa kan det dog ligefnldt være udgaaet fra den kreds, 

 som omgav apostelen. Han fremtræder jo i regelen i sine breve 

 ikke som individuel forfatter, men saa at sige omgivet af en 

 „stab", og om dette i alt væsentligt var en formsag, saa har det 

 dog sin betydning. Det stemmer ganske med forholdene i den 

 græsk-romerske verden forøvrigt. Hvor en fremtrædende person 

 nævnes som leder, sker dette hyppig med udtrykket: „de, som 

 omgiver" ham; — N. N. og hans omgivelser o: man den selv. 

 For at holde os til det Nye Testamente selv, kan anføres det 

 bekjendte sted Acta 25,10 ff. — „Jeg staar", siger Paulus, „for 

 Caesars domstol. Der skal min dom falde. Jeg appellerer til 

 Caesar". — Da landshøvdingen havde hørt dette, confererede han 

 med sit raad og gav saa den besked: — „Til Caesar har Du 

 appelleret, til Caesar skal Du reise". 



Med hensyn til de ikke-pastoralske breve af Paulus gives der 

 ikke et bestemt ..enten — eller". I Pastoralbrevene er det anderledes. 



