p. o. schjøtt [Nr. 4 



tornekrone, og dog er denne hans livs lykke! — Paa den anden 

 side: Hvis den verden, hvori Paulus skulde virke, var nedsunket 

 i nydelse, saa viste dog den tomhed, som altid følger nydelsen, 

 at trangen til en renere og høiere lære var forhaanden. 



Hvad Paulus her forkynder, er skjæbnesvangre sandheder, 

 og disse sandheder er aktuelle, ikke mindst for dem, der, som 

 Paulus, staar ved enden af det løb, som Gud har givet dem at 

 fuldføre. De fylder livet, men gaar ud over livet og ind i evig- 

 heden. Og svaret paa det spørgsmaal, hvad livet er, er givet af 

 apostelen med en prægnans og præcision, som kun kan findes hos 

 den, der har løst livets gaader og løftet det slør, som dækker evig- 

 hedens mysterium. Livet forklares kun ved evigheden, og der 

 er kun een, som har forklaringen, han som „afskaffede" døden 

 og forklarede livet og udødeligheden — nemlig Christus, den fra 

 døden opstandne. 



Dette er jo i det hele midtpunktet i Paulus' forkyndelse, og 

 han stiller det i forgrunden her, da baade hans liv og hans for- 

 kyndelse nærmer sig sin afslutning og han skal betræde den 

 bro, som Gud har givet ham kraft til at bygge, den bro, som 

 fra tiden fører over i evigheden. 



At forkynde dette er et hverv, som er betroet Paulus, og 

 dette hverv er ham et gode, som han er forvisset om, at Gud 

 vil bevare for ham til „hin dag". Heri skal Timotheus tåge 

 ham — Paulus — til mønster, og saa vil han bevare det gode, 

 der er ham betroet, ved den Helligaands hjælp. (Cap. 1.13. f.) 



Det er ovenfor nævnt, at der, i 2det Timotheus-brev, fore- 

 kommer steder, der minder om og til deres forklaring forud- 

 sætter kjendskab til de andre Paulinske breve. Et saadant 

 sted har vi 2.13: „Er vi utro, bliver han dog tro. Han kan 



