Ve, 



'ed behandling af historien kan man gaa en dobbelt vei. 

 Man kan tåge for sig et tidsafsnit og medtage alt, der stiller, 

 hvad der foregaar, det være sig hos et enkelt folk eller flere 

 folk i forening, i fuld belysning. Men man kan ogsaa tåge en 

 enkelt del, en institution eller forskjellige sider af kulturlivet, 

 og skildre deres udvikling gjennem tiderne. Den første proces 

 kan betegnes som et tversnit, den anden som et længdesnit igjen- 

 nera historien. Det er den sidste vei, som vi her vil følge. 



Det er krigshistorien, vi vil tåge for os. Den behandler en 

 enkelt del af et folks liv igjennem tiderne. Men denne del er 

 af den mest indgribende betydning og staar i umiddelbar for- 

 bindelse med folkets hele liv. Og for at forståa hærvæsenet 

 maa vi kjende hærens talforhold til den hele befolkning, og lige- 

 saa dens organisation. Var den en territorialarme sammensat 

 efter fælles opholdssted som f. eks. de høiskotske claner i sin 

 tid, og i Hellas efter phyler og phratrier, eller var hæren sam- 

 mensat efter hvad man kan kalde den procentvise udskrivning, 

 hvorefter det hele folk var saavidt muligt lige repræsenteret i 

 hver enkelt militær af deling? Og hvad er saa forskjellen? Jo, den 

 sidste fremgangsmaade forudsætter hyppige krige. Man vil ikke 

 risikere, at ved mulige tab en enkelt del af befolkningen skal 

 blive for sterkt medtaget. Ligesaa : Uddannelsen vil blive mere 

 omhyggelig, afdelingerne maa mere sammenarbeides. 



I Sparta har vi at constatere en overgang fra det første 

 system til det andet. Først var der phyler og phratrier saavel 

 i folk som i hær. Senere — vi veed ikke nøie fra hvilken tid, 



