D. 



'et Emne, som jeg her skal gjøre til Gjenstand for et 

 Foredrag, har allerede en Gang, for mange Aar siden, skjønt 

 under andre Forudsætninger, været behandlet her i Videnskabs- 

 selskabet. Det heder herom i Forhandlingerne for 1859: 



„Den 14de Oktober. Møde i den filosofisk-historiske Klasse. 

 Hr. Ludvig Kr. Daa foredrog Bemærkninger om Begiven- 

 hederne i Norge i Aaret 1814". 



Daa's Foredrag vakte i sin Tid megen Opsigt og fortjener 

 endnu at læses som et mærkeligt og interessant Vidnesbyrd om 

 denne høit begavede Mands historiske og politiske Syn, kanske 

 mest ved det Indblik, det giver i sin Forfatters Opfatning af Sam- 

 tidens Dom om ham selv. Han hyggede den Gang kun paa et 

 begrænset Materiale. Dette er i de siden henrundne Aar stærkt 

 forøget og tillader nu at se Emnet i et klarere Lys, end det i 

 1859 var muligt. Jeg er ikke utilbøielig til i denne Afhandling at 

 se det bedste historiske Arbeide af de faa, som er os efter- 

 ladt fra Daas Haand. 



Da Prins Christian Frederik 11 Mai 1813 modtog sin Ud- 

 nævnelse til Norges Statholder og derpaa ti Dage senere steg 

 iland paa Hvaler, var dette i og for sig en Begivenhed, vel værd 

 at paaagte, et sikkert Vidnesbyrd om, at en alvorlig Fare truede 

 det gamle dansk-norsk-holsteinske Monarki, hvis Tronfølger han 

 var. Ved særlige Traktater havde først Rusland, derefter England 

 og Preussen givet Carl Johan Tilsagn om Besiddelsen af Norge 

 som Vederlag for Tilslutningen til Forbundet mod Napoleon, og 

 hertil skulde senere Østerrige slutte sig. Endnu var det kun 



