1914] CHRISTIAN FREDERIK OG HUSET HOLSTEIN 5 



Han havde nok ligget under i Rusland ; men Seiren begyndte 

 atter at tilsmile ham. Inden Christian Frederik forlod Kjøben- 

 havn, havde Napoleon vundet Slaget ved Gross-Gorschen (Lutzen) 

 2 Mai, og medens han seilede over Havet og steg iland paa 

 Hvaler, kronedes de franske Vaaben med en ny Seier ved Bautzen 

 20 og 21 Mai. Senere paa Sommeren, 26 og 27 August, føiedes 

 hertil en ny Seier i Slaget ved Dresden. Hvis nu Napoleon 

 atter skulde lægge Europas Fastland under sig, vilde de Garan- 

 tier, som Carl Johan og Sverige havde opnaaet for sin Besid- 

 delse af Norge, tabe meget i Vægt, og heller ikke kunde da 

 Carl Johans egen Stilling i Sverige betragtes som saa aldeles 

 sikker. Det var ikke ganske umuligt, at der da vilde aabnes 

 Chancer for Christian Frederik i Egenskab af Kong Carl XIIFs 

 holsteinske Slægtning. Disse vilde give ham Ret til at opgjøre 

 sine Beregninger for et videre Sigte end blot det at opretholde 

 den gamle Union, det, som til en Begyndelse laa ham nærmest 

 og foreløbig var Opgaven for hans Arbeide paa norsk Grund. 

 Christian Frederiks Planer for Fremtiden var ikke begrænset af 

 nærliggende Maal. 



Christian Frederik var ved denne Tid endnu en ung Mand. 

 Først fire Maaneder efter Ankomsten til Norge fyldte han sit 

 syv og tyvende Aar. I denne Alder er man modtagelig for Ind- 

 tryk. Prinsen viste sig straks fyldt af ungdomsfrisk Kjærlighed 

 til Kongehusets gamle „Arverige", en Kjærlighed, som paa 

 Forhaand var vakt gjennem Paavirkning af en født Nordmand, 

 Konferentsraad Carsten Tank Anker, til hvem Prinsen, trods 

 Forskjellen i Alder, allerede i flere Aar havde staaet i et nært, 

 fortroligt Forhold. Carsten Anker var blevet som Prinsens Vei- 

 leder i Kjærlighed til Norge. I Samtaler og i Breve havde de 

 to drøftet alle de Muligheder, som nu kunde frembydes, og der- 

 under var ogsaa den Tanke kommet frem, at Prinsen for at 

 redde Norge for Kongehuset, under en given Situation kunde se 

 sig nødsaget til at erklære det for løsrevet fra Danmark og lade 

 sig, Tronfølgeren, udraabe som Norges Konge. Da Prinsen nu 

 kom til Norge, blev Carsten Anker naturlig hans fortroligste 

 Raadgiver, og i ethvert Fald slog Prinsen snart ind i en Aand, 



