1914] CHRISTIAN FREDERIK OG HUSET HOLSTEIN 13 



den endelige Seier for den der grundlagte Politik. I det nittende 

 Aarhundrede har heller ingen anden Nordmand øvet en saadan 

 Indflydelse paa sit Folks hele følgende Udvikling, som denne 

 mærkelige, interessante Personlighed. 



Sammen med Falsen maa videre i første Række nævnes 

 Professor Georg Sverdrup. Han havde allerede 16 Februar 

 indtaget en fremskudt Plads og optraadt som den bedste Tolk 

 for den raadende Stemning. Han virkede gjennem et impone- 

 rende Ydre og blev et Midtpunkt, hvorom Flertallet kunde sam- 

 les, medens han savnede Falsens initiativrige Impulser. Til Fler- 

 tallets mere betydelige Medlemmer hørte ogsaa to Mænd, som 

 havde sit Hjem i Bergen. Den ene var Sorenskriver, Kancelli- 

 sekretær Wilhelm Frimann Koren Christie, den anden 

 Artillerikaptein Peter Motzfeldt, begge arbeidskraftige Mænd 

 med klare, sunde Meninger, lyse, lette Hoveder. Om disse fire 

 Mænd grupperede sig saa det store Flertal, som i de følgende 

 Uger var med paa de Brydninger, som fra Eidsvold Værk fandt 

 Gjenklang inden det hele Folk. Men det mærkelige ved disse 

 Brydninger var ikke at søge deri, at Partierne skiltes paa for- 

 skjellige Meninger om de politiske Principer for Norges tilkom- 

 mende Forfatning. Prinsregentens personlige Stilling var kastet 

 ind i Striden, og de enkelte Medlemmer bedømtes eiter sit For- 

 hold til denne, og bag denne laa igjen det andet Spørgsmaal, 

 det, som angik Valget mellem en Forening med Sverige eller 

 en Opretholdelse af Norges isolerede Stilling som uafhængigt 

 Kongerige. Christian Frederiks mere vidtrækkende Planer om 

 Huset Holstein kom ikke herunder frem. Men i Virkeligheden 

 laa de bag hans hele politiske Handlemaade. Tanken paa Op- 

 reisning for Huset Holstein havde ikke forladt ham, og den 

 kommer atter tilsyne under Opholdet paa Eidsvold. 



Allerede i Forsamlingens Aabningstale, den første norske 

 Trontale, som er holdt, blev Forsamlingen belært om, at der i 

 dens Midte fandtes Tvivlere, som vilde ytre sin Mening om Lan- 

 dets ringe økonomiske Evne til helt at kunne staa paa egne Ben. 

 Der lød Ord om Selvstændighed og Ære, modsat Slavelænker, 

 som nu vilde blive et Folks Lod, som hengav sig til bange 



