1914] CHRISTIAN FREDERIK OG HUSET HOLSTEIN 15 



Suverænetet udover de Limer, som forud var optrukket ved hans 

 Kundgjørelser og ved de stedfundne Valg. Men dette gik dog 

 ikke ganske uden Modstand, bl. a. fra Wergeland, som her holdt 

 paa et klart Standpunkt. I de vigtige Møder 18 og 19 April 

 lykkedes det kun ved Præsidentens Stemme at skaffe Majoritet 

 for Falsens Forslag, hvorved Forsamlingen indskrænkede sin 

 Myndigbed til alene at gjælde Vedtagelsen af en Grundlov og 

 Valget af en Konge. Ordene om Proposition og Akkla- 

 mation begyndte at blive Sandhed. Forsamlingen havde bundet 

 sine Hænder. Det var overdraget Prinsen at undersøge Rigets 

 Stilling udåd og at meddele Folket, hvad han i den Vei fandt 

 fornødent at oplyse. Men Forsamlingen forstod ikke, hvor han 

 vilde hen, og hvad der var Maalet for hans Politik. Vi kan 

 spørge, om Falsen kjendte dette, ligesom det kunde være interes- 

 sant at have vidst, hvor langt Minoriteten havde tænkt at gaa 

 i sine Spørgsmaal, om den havde seiret i de to nævnte Møder. 

 Men der foreligger intet Dokument, intet Referat, som i disse 

 Henseender kan give Veiledning, og vi maa for Øieblikket, 

 maaske for altid, give Afkald paa at faa et tilfredsstillende Svar 

 om, hvad der paa begge Sider laa bag. Dog er der Antydninger, 

 som videre bør forfølges, om, at Falsen virkelig paa Eidsvold 

 havde Tanker, som faldt sammen med den Forening af alle tre 

 nordiske Riger, hvortil Christian Frederik sigtede ved sit Ønske 

 om Restitution for Huset Holstein. En Mand som Jac. Aall 

 var ogsaa 21 April paa det Rene med Prinsens faste Idé, at 

 Carl Johan nu skulde forsvinde og han selv bagefter vælges til 

 svensk Tronfølger. Havde Falsen ikke mærket det Samme? 

 Det var i de samme Dage, at der til Eidsvold kom Bud om 

 Napoleons Fald, og derpaa byggede Prinsen nye Forhaabninger 

 om, at Carl Johan skulde gjøre ham Følge. Saa var Situationen 

 der, som han havde malet den i sine Drømme. Ovenikjøbet 

 tænkte han paa at forbedre sine Udsigter ved at foreslaa et 

 Ægteskab med Keiser Alexanders unge Søster, Anna Paulovna. 

 Men om alt dette blev der ialfald ikke talt høit paa Eidsvold, 

 og saa kunde Insinuationerne mod dem, hvem Prinsen lod skildre 

 som det ildesindede Parti, gaa sin Gang. 



