D, 



'er synes hos vort folk at være en temmelig stærk 

 folelse av at det er en enhet, baade i legemlig og aandelig 

 henseende. Undertiden mærker man jo at der kan forekomme 

 saa nedsættende tanker om folk fra andre landsdeler, at man 

 kan bli mindet om det som andensteds forekommer under navnet 

 raceantipathi. Men det viser sig i virkeligheten noksaa let, at 

 nogen raceforskjel behøver der hertil ikke at være; man har 

 set sig lei paa en type der er utviklet under andre livsforhold. 

 Dersom anthropologi, archæologi eller stedsnavnforskning 

 gir nogen grund til at tænke paa, at der kan ha været gamle 

 forskjelligheter inden landets befolkning, er man derfor kanske 

 mere tilbøielig til at tænke sig at forskjellen er opstaat derved 

 at en enhet har spaltet sig, end at den forskjel man ser, er 

 oprindelig, at to eller flere enheter ikke er ganske fuldstændig 

 sammensmeltet. Hvad anthropologien angaar, er man jo endnu 

 ikke fuldt rede til at anerkjende dens forutsætning at en arvet 

 forskjel sedvanlig vil holde sig synlig gjennem overordentlig 

 lange tidsrum, tiltrods for ensartede vilkaar og nogen blanding. 

 I det hele ligger det vort folk nærmest, dersom vi ikke tør av- 

 vise tanken om en oprindelig forskjel, enten at henskyte den til 

 en overmaade fjern tid eller ogsaa sie at det er bare den lille 

 forskjel mellem etterkommere av indbyrdes nær beslægtede ind- 

 flytterstammer. Og det maa jo videnskapen mdromme det store 

 publikum, at de fysisk-geografiske forhold hos os netop er 

 skikket til at fremkalde differentiering indenfor en oprindelig 



