1914] OVERGANGSMAALENE MELLEM ØSTNORSK OG VESTNORSK 5 



tilstand. I aksent kan der nemlig eksistere meget mindre 

 mellemtrin end ved de andre forhold i sproget, fordi aksenten 

 er saa litet bevisst og lilet behersket. 



De vigtigste mærker som skiller mellem øst- og vestnorsk, 

 naar man bortser fra alt det som kan henregnes under aksent, 

 er følgende: 



1. Deres forhold til like vægtslo ven: at de østnorske 

 maal bevarer eller forstærker en utlydende vokal i 2den stavelse 

 der hvor Iste stavelse er kort, men svækker den, sommesteds 

 indtil bortfald, hvis den Iste er lang, medens de vestnorske ikke 

 gjør nogen forskjel i den henseende. 



2. At østnorsk foruten den almindelige („dentale") l-\yå 

 ogsaa har „tyk l u , vestnorsk bare den første. 



3. Et antal konsonantforbindelser i efterlyden, hvor øst- 

 norsk har assimilert anderledes (sedvanlig i høiere grad) end 

 vestnorsk, f. eks. østn. hassl: vestn. hatt' l, østn. stall: vestn. 

 stadl, bjonn: bjodn, namn: navn eller nabn, rqnyi: rqgn, 

 Iqfsd: Iqpsd-, det er ti, dl og dn som pleier at være indskrænket 

 til bare de aller vestligste maal; ogsaa pt er (i ordstammer) 

 udelukkende vestlig (skapt, låpt), men der findes likesaa av- 

 gjort vestlige maal der har ft likesom de østlandske. 



Alle disse skillemærker synes først at være opstaat i historisk 

 tid, saa sent at dersom der ikke den gang hadde været bare 

 ett folk med ett sprog, saa maatte vi ha hat etterretning om 

 det. Her, som i det hele tat, maa man dog være opmærksom 

 paa, at et sprog kan vedbli at virke etterat det har ophørt at 

 være til som sprog, dets aksent og mundlag kan fremdeles 

 leve og vedbli at paavirke den folkestamme som har skiftet 

 sprog. Men vi vet jo ingen ting om, enten det har været nogen 

 saadan ældre sprogforskjel som var aarsak til den særegne 

 aksent og det særegne mundlag hvorav de nævnte skillemærker 

 er en følge, eller om de opstod uten nogen ældre forskjel — og 

 det ser ikke ut til at vi kan faa vite det. 



Litt mere positive vidnesbyrd for en sprogblanding synes 

 jeg at se, naar jeg iagttar underinddelingen av disse to hoved- 

 grener inden vore bygdemaal. 



