1914] OVERGANGSMAALENE MELLEM ØSTNORSK OG VESTNORSK 7 



i det enkelte maal eller sporadisk forekommende inden alle 

 e-maal. De findes delvis ogsaa, om end sjeldnere, utenfor 

 e-maalenes grænser. 



En av disse tendenser (smlgn. Ark. f. n, filol. XXI s. 123 ff.) 

 er det, at i endel av de sydlige e-maal blir oldn. rn i visse 

 eksempler til nj, f. eks. barn > banj, garn > gdnj, mdsn. 

 Arne > dnjd, kvn. Porny > tonjd 1 , i en nærliggende egn av 

 likevægtsmaalene (Hiterdal og Sauland) blir det til n,, f. eks. ban, 

 gan,, m%e, tonjd; og paa tilsvarende maate har forskjellige grener 

 av de nordlige e-maal (især i Ytre Sogn og paa Søndmøre) 

 ban, gein, osv. Disse palatale former er aabenbarlig, likesom ban 

 nordligere ban i østnorsk og bhdn nordligere badn i vestnorsk 

 opstaat av ældre *bddn og *badn &c, idet 6 i e-maalene har 

 faat en palatal uttale. Man kunde tænke sig at dette palatale 6 

 var opstaat som en mellemting mellem f. eks. i det senere 

 østlandske ban og i det syd-vestlandske bådn. 



Men dette er ikke den rette sproggeografiske forklaring; 

 oldn. å blir nemlig ofte til en palatal sproglyd i e-maalene ogsaa 

 i saadanne forbindelser hvor det baade i øst og vest er bort- 

 faldet, og hvor den palatale uttale saaledes neppe kan ha været 

 den sproggeografiske mellemting mellem det 5 som var bestemt 

 til at bortfalde (i øst) og det der skulde bli hærdet til d (i vest). 

 I e-maalene er d foran r og l, tildels ogsaa foran n og v, gaat 

 over til % og danner diftong sammen med den foregaaende 

 vokal, f. eks. i vedr > veir eller vatr, fjgdr > fjoir eller fjgyr, 

 jadarr > jair osv. Dette er hovedregel i store dele av e-maalene 

 baade i nord og syd, og saavidt jeg vet ikke nogen anden steds. 

 Sproggeografisk aarsakssammenhæng er der vel med det at Nord- 

 fjord og Søndmøre fremfor nogen anden del av Norge har 

 bevaret oldn. 6 efter vokal i utlyd og foran vokal, dels som 

 6 dels (mere utbredt) som d, f. eks. stad' inn eller stådemi < oldn. 

 Stadrinn = forbjerget Stadt. 



Jeg mener saaledes at palataliseringen av oldn. d, baade 

 det oprindelige 6 og det der var opstaat i forbindelsen rn 



1 Det er aldeles sandt, uagtet det ikke er optat i ordbokene : det var 

 først omtalt i tryk i 1891—92 (Univ.- og Skoleannaler). 



