1914] OVERGANGSMAALENE MELLEM ØSTNORSK OG VESTNORSK 



Der er én omstændighet som taler imot at betragte diftongi- 

 seringen som en karakteristisk egenskap ved overgangsmaal 

 mellem vest- og østnorsk: en meget nær beslægtet (men mere 

 vidtgaaende) diftongisering hersker ogsaa paa Færøene, og det 

 vilde jo være noget vilkaarlig at betragte disses sprog mere 

 som utgaat fra de næst-vestligste av Norges bygdemaal end fra 

 de allervestligste (der hvor nu a-maalene er). Dog er likheten 

 i dirtongiseringen endnu større mellem de nordlige og de sydlige 

 e-maal. Navnlig var det mig paafaldende, at jeg isommer (1914) 

 fandt, at naar man i Ytre Sogn træffer paa det rette lag av 

 befolkningen, kan man endog der finde akkurat de samme 

 diftonger av oldn. i og t/ der forekommer som de mest vidt- 

 drevne i Valle i Sætersdalen, nemlig ei og uy. At disse, især 

 den sidstnævnte, optræder noget tilbaketrængt, er ikke andet 

 end man kunde vente, da Y. Sogn rimeligvis, især siden reforma- 

 tionstiden, maa ha været under stærkere paavirkning af fjærnere 

 bygder end Sætersdalen har været. 



Efter det foregaaende skulde jeg saa være tilbøielig til at 

 opstille det som en nævneværdig gjenstand for videre under- 

 søkelser om de to e-maals-grupper er opstaat ved en brytning 

 mellem to mere eller mindre forskjellige sprog, av hvilke særlig 

 ett hovedsagelig virket gjennem den aksent og det mundlag det 

 efterlot da det forøvrig forsvandt; og jeg støtter dette paa tre 

 likhetspunkter som trods e-maals-gruppenes indbyrdes betydelige 

 avstand væsentlig hører bare dem til, nemlig 1) behandlingen 

 av oldn. d i tilfælde av en bestemt beskaffenhet, 2) foregripen 

 av nasaleringen foran nasalkonsonanter og 3) diftongiseringen 

 av de lange vokaler. 



Den store avstand mellem de sydlige og de nordlige e-maal 

 kan dog maaske i nogen grad anses for erstattet derved, at de 

 inderste fjord- og dalbygder blandt a-maalene ogsaa har nogen 

 tilnærmelse mot østnorsk og forsaavidt delvis er at sammenligne 

 med e-maalene, likesom de ogsaa besidder én av disses særegen- 

 heter, nemlig diftongiseringen av lange vokaler (Indre Hardanger, 

 Voss og Midtre Sogn); jeg antar at i henseende til denne utgjør 

 disse steder 3 mellemstationer mellem e-maals-gruppene: difton- 



