11 



Denne samlings 14 numre er ikke de eneste viser som Moe 

 behandlet, dels alene dels i forening med professor Bugge — en 

 heldig forbindelse, forsaavidt den ene repræsenterte den filologiske 

 kritik og fortolkning, den anden den litterære og kunstneriske 

 side — en kombination som alene er istand til at sikre en tekst 

 som forener korrekthet og troskap mot overleveringen med sam- 

 menhæng i fremstillingen, poetisk stil og formel vellyd. 



Ingen av vore gamle viser optok Moe slik som Draumkvæe. 

 Til det vendte han atter og atter tilbake. Engang var han endog 

 kommet saa vidt at omtrent syv ark var sat; da disse brændte 

 ved Aktieboktrykkeriets brand 1897, faldt tilvisse en sten fra 

 Moes bryst: hans verk forekom ham saa altfor mangelfuldt og 

 den store opgave uværdig. Og dog hadde han alt da nedlagt 

 et overordentlig arbeide i denne bok. Blandt andet hadde han 

 gjennemgaat hele den uhyre visionslitteratur og dertil gjort 

 temmelig indgaaende religionshistoriske studier. Han befandt sig 

 her paa et felt som tidlig hadde fanget hans interesse: det 

 teologiske studium som han i tre aar drev, hadde efter hans 

 egne ord religionshistorien som formaal. Ogsaa laa denne 

 videnskap, som for hele hans forskning var av en grundlæggende 

 betydning, godt an for hans religiøse temperament, og bidrog 

 vist ikke litet til den tolerance som utmerket ham. Ved Moes 

 restaurering har Draumkvæe først faat en virkelig sammen- 

 hængende tekstredaktion og er dets stilling i verdenslitteraturen 

 blit endelig fastslaat, særlig gjennem paavisningen av de engelske 

 drag og uttryk. Behandlingen av Draumkvæe foreligger ved 

 forfatterens død fuldt færdig og vil forhaabentlig snart se dagens 

 lys, sammen med en række andre viser som findes blandt Moes 

 etterlatenskaper. 



Efter Asbjørnsens og Moes indsamling av vore folkeeventyr 

 maatte opgaven for en forsker nærmest bli den at fortsætte den 

 videnskabelige behandling som Jørgen Moe paa en saa smuk 

 maate hadde indledet. Som før antydet, skrev Moltke Moe alt 

 to aar efter artium en indledning til Jansons samling av folke- 

 eventyr, som — hvad man end kan mene om kombinationernes 

 og resultaternes rigtighet — ialfald vidnet om en for en nitten- 



