60 



omstændelig, likesom enkelte svake argumenter vistnok uten 

 skade kunde være sloifet. 



Vi skal i det følgende nævne enkelte punkter som der efter 

 vor mening med føie kan rettes indvendinger mot. 



Kap. III, hvormed den egentlige besvarelse begynder, handler 

 om stedsnavn sammensat med Frøy- og NjarJ-. Forfatteren 

 søker at bringe disse i overensstemmelse med Noreens lære 

 om at gudenavn ikke indgaar i første sammensætningsled i sin 

 stammeform. Frøy- skal efter forf. overalt være enten et adjek- 

 tiv frøy eller sammentrukket av Frøyju-. En vigtig rolle ved 

 denne analyse spiller følgende regel (s. 13 [33] 1 ): „Hvor man har 

 at gjøre med et tostavelsesord med enstavelsestone, kan man 

 være sikker paa, at der foreligger sammendragning av tre til to 

 stavelser". Denne regel, som forf. ogsaa senere ofte kommer 

 tilbake til, er ingenlunde undtagelsesfri. Den har tvertimot paa 

 en del av omraadet at konkurrere med en anden regel, som i 

 nutidssproget har faat overtaket, og som lyder saa : sammen- 

 satte ord med vokalisk utlydende første led har oftest enstavelses- 

 tone (sml. raa'segl <; gno. råsegl, sko'lest <C gno. skoleistr, 

 ko'melk o. s. v. Denne tendens har ogsaa grepet mange steds- 

 navn, som f. eks. Aamot (gno. åmot), Vestad (Tjølling 69, gno. 

 å VéstQcfum), Vesten (Borge 24, gno. a Vésteini), Høland (gno. å 

 Høylandum). Forfatterens kriterium er altsaa ikke alene av- 

 gjørende. Dernæst søker forf. holdepunkter av real art. Her- 

 under opstiller han for adjektivet frøy (som i Norge kun er 

 paavist fra nutiden og alene fra Nordland) betydningen: som er 

 egnet til at motta utsæd, skikket til aker, mens dialektordet 

 betyr: tjenlig til utsæd, spiredygtig, frugtbar. Ut fra denne an- 

 tagne betydning mener han endog at kunne forsvare at forklare 

 Frøvoll i Sigdal av dette adjektiv (s. 28), skjønt jorden her er 

 daarlig sandjord, som ofte staar under vand. Herved blir første 

 led i navnet helt betydningsløst, det reale kriterium falder ganske 

 bort. Heller ikke forstaar man, hvorfor dette gaardnavn i 1328 

 skrives Froa-, i 1334 Frøy-, og først i 1454 Frio-, et forhold 



1 De her i „Oversigten" tilføiede henvisninger i [ ] gjælder det trykte 

 arbeide. 



