61 



ensartet med det som bestaar ved Frøland i Hjartdal (Frøy- 

 1395, Frio- 1451) og ved Frøtvet i Røken (Frøy- 1318, Frio- 

 1528), og som vel bare lar sig forklare ved at anta en senere 

 tids ufuldkomne eller etymologiserende skrivemaate. Den be- 

 stemte avvisning av en stammeform Frøy- i stedsnavn maa 

 vistnok saaledes siges at være utilstrækkelig begrundet. Det 

 samme gjælder forf.s forklaring av Njard-, Han opstiller her 

 en urnordisk genitivform nerf>6 (for nerfion), som savner rimelig 

 støtte, og som forøvrig ikke lydret kunde gi g.norsk Njarrl. 

 Forf. søker at støtte sin antagelse av den enestaaende genitiv- 

 form Njar6- ved en ny gjætning, hvorefter de to navn, som 

 Njard- oftest tindes i, Njaråøy og NjarJcik, skal ha faat halvt 

 appellativisk betydning som betegnelse for samlingssteder til 

 sjøforetagender (sml. Herøy, Bjarkøy). Det kan ikke siges, at 

 det er lykkedes ham at gjøre denne formodning sandsynlig, som 

 bare svækkes ved hans antagelse at det to gange forekommende 

 isl. Njaråvik skal være overført fra Norge, men paa Island være 

 brukt som betegnelse for en havn. Heller ikke er der noget- 

 somhelst paafaldende i, at navnet paa sjøfartens gud findes i 

 slike forbindelser. Det mindst 4 gange forekommende Ullarøy 

 vilde vel med samme ret kunne betragtes som „halvt appellativ". 

 Ogsaa en tredje gruppe stedsnavn, i hvis forled man har set et 

 gudenavn i stammeformen, berøres av forf. (s. 35 og 89 [62]). Dette 

 er Porin, Tori i Gjerdrum og i Stokke. Han nøier sig her med 

 at henvise til Noreen, som har forklaret forledet som et appel- 

 lativ av ukjendt betydning, som han tror at finde i nogen svenske 

 stedsnavn. Paa grundlag av denne antagelse opstiller forf. den 

 lære, at Tors navn aldrig i Norge findes i sammensætning med 

 ■vin, og trækker herav i et senere avsnit ganske vidtrækkende 

 konsekvenser. — Ved avgjørelsen av spørsmaalet, om gudenavn 

 i første sammensætningsled kan ha stammeform, er to ting at 

 overveie: var slike sammensætninger tænkelige i historisk gam- 

 melnorsk, og: var de mulige i forhistorisk tid? Til det første 

 punkt er at svare, at de ingenlunde kunde være støtende for 

 folk som dannet et hestenavn som Frøyfaxi eller et appellativ 

 som „torden" (g.svensk pbrdyn, eg. Tors døn), for ikke at tale 



