76 



Jeg begynder med at omtale en del av Bangs kirkehistoriske 

 forfatterskap som vel ikke betegner hans allerførste skridt paa 

 granskerveien, men som dog hører til de første aar av hans 

 forfattervirksomhet og danner en selvstændig del av den. Jeg 

 sigter til en del almenhistoriske studier fra den kristelige oldtid. 



Først blandt dem staar hans avhandling for den teologiske 

 doktorgrad: „0m Kristi opstandelses historiske virkelighet" 

 fra 1876. Om dette skrift vil det, skjønt det vidner om adskillig 

 lærdom, nu maatte siges at det nærmest kun har interesse som 

 historisk dokument, nemlig som minde dm en tid da det endau 

 gjaldt som god videnskap at føre bevis for en begivenhet av 

 den art ad almindelig historisk vei, nemlig ved at opsummere 

 de kildemæssige instanser og godtgjøre deres troværdighet — en 

 metode som forøvrig just ved den leilighet blev utsat for det 

 første støt fra norsk teologisk hold ved prof. Fredr. Petersens 

 opposition under doktordisputasen. Bortset herfra er skriftet 

 nu nærmest glemt. 



Det samme gjælder ogsaa et par andre av Bangs oldkirke- 

 lige monografier fra de følgende aar: ^Kirken og romerstaten 

 indtil Konstantin den store u (1879) og „Julian den frafaldne" 

 (1881). Ogsaa de vakte i sin tid adskillig opsigt hos os baade 

 ved sin aktualitet — det var bl. a. netop i tiden efter Ibsens 

 Keiser og Galilæer — og ved sin lærdom. De hører ogsaa til 

 de omhyggeligst utarbeidede av Bangs verker, og de gjorde 

 god nytte ved at orientere den norske almenhet om forhold 

 inden den ældste kirke, som den hadde litet kjendskap til og 

 tildels hadde noksaa forkjerte forestillinger om, f. eks. om de 

 sedelige tilstande inden urkristendommen, om kristenforfølgel- 

 serne o. 1. Som skrifter til almenoplysning kan de endnu ha 

 sit værd. Men i videnskapen er de glemt, dels fordi deres 

 indhold forlængst hører til den almindelige læreboksvisdom, dels 

 fordi det ikke længer er holdbart. Særlig vil man vistnok nu 

 fra alle videnskabelige hold indrømme den væsentlige berettigelse 

 av den kritik som prof. Sårs i sin tid rettet mot Bangs behand- 

 ling av Julian som ikke fuldt retfærdig og uhildet (sign. Nyt 

 tidsskr. I, 194 flg.). 



