83 



(1897), som indeholder adskillige oplysninger baade av kirke- 

 og kulturhistorisk interesse. 



Hertil kommer saa en række andre studier over mere 

 specielle emner, f. eks. hans to bind ^Dokumenter og studier 

 vedrørende den lutherske katekismes historie i Nordens kirker", 

 utgit som universitetsprogram 1893 og 1899. Endvidere forskjel- 

 lige smaaundersøkelser samlet i boken „ Kirkehistoriske smaa- 

 stykker" (1890) og i forskjellige tidsskrifter og blade. 



Endelig kommer jeg her til en række større og mindre 

 arbeider som vel er blit til i den nærmeste sammenhæng med 

 Bangs studier over vor nationale kirkehistorie, men som dog 

 utgjør en gruppe for sig. Jeg sigter foruten til hans førnævnte 

 mytestudier til hans studier over vore gamle folkesagn og folke- 

 minder, som foreligger i avhandlinger som ^Jomfru Marias 

 stilling i folkebotaniken" (1884), „Norges hellige kilder" (1885), 

 ^Gjengangere fra hedenskapet og katolicismen blandt vort 

 folk efter reformationen" (1885), „Dalegudbrand" (1897) og sidst 

 og især den store samling ^Norske hekseformularer og magiske 

 opskrifter" (1901) — altsammen fremkommet i og utgit ved 

 Kristiania Videnskapsselskap. Endskjønt ogsaa disse studier 

 berører vort folks religiøse historie og aapner indblik i nogen av 

 dets inderste kroker, saa bevæger de sig dog ind paa et særeget 

 videnskapsomraade som har sine egne forutsætninger, nemlig 

 folkloristiken. Og da jeg ikke er særlig hjemme der, vil man 

 holde mig tilgode at jeg ikke her ønsker at uttale nogen dom 

 om disse studier. Det er mig ogsaa bekjendt at Videnskaps- 

 selskapets styre vil dra omsorg for at de faar sin sakkyndige 

 behandling ved en anden leilighet. 



Dog tør jeg vistnok ogsaa ta disse studier med. naar jeg 

 sluttelig uttaler, at med alle de mangler som kan klæbe ved 

 Bangs videnskabelige arbeide, saa betegner det en indsats i 

 norsk historieforskning som fortjener at regnes blandt de betyde- 

 lige, og som vil ha varig værd. — 



De tilstedeværende hædret den avdødes minde ved at 

 reise sig. 



