86 



det oldn. frægr, omtalt, berømt, men i betydning hører under 

 det oldn. frekr, som oprindelig betydde sund, frisk, livlig, og 

 at det rosende i betydningerne sammen med likheten i form 

 hadde voldt sammenblanding. Men endnu for den tids opfatning 

 var det væsentlige ved et saadant sprogforhold det, at det var 

 en sprogfeil. Ross derimot interesserte sig for slike tilfælde, 

 paaviste at de var ret mange og gav dem det træffende navn 

 sammenglidninger. Og dermed er det for den arbeidende sprog- 

 historie, om end ikke for den rent elementære, blit et ganske 

 regulært fænomen som man altid har at regne med. Derimot 

 maa man kanske erkjende at Ross ikke fuldt ut naadde nutidens 

 standpunkt i den egentlige etymologiske forskning. 



At Ross skulde utvide og i tilfælde berigtige de oplysninger 

 Ivar Aasen hadde git om sine forskjellige ord, det laa i opgavens 

 natur, og det gjorde han i overordentlig stor utstrækning. Ogsaa 

 her gik han, overensstemmende med videnskapens voksende krav, 

 videre end Ivar Aasen hadde gjort, og visselig ogsaa, f. eks. i 

 det at gjøre rede for ordenes geografiske utbredelse og for deres 

 vekslende lydlige former, videre end denne med det samme 

 materiale vilde ha fundet det hensigtsmæssig at gjøre. 



Men han fandt dog ikke rigtig plads i ordboken for alt det 

 han hadde at fortælle om bygdemaalenes lydlære og bøinings- 

 lære, og han fik tid og arbeidskraft til at lægge det frem i et 

 særskilt større arbeide; han blev ikke, som han en tid ventet at 

 bli, „homo unius libri". Ved siden av det leksikalske hovedverk 

 har han, likesom Ivar Aasen, git os et betydelig grammatisk 

 arbeide, det ogsaa i formaal og anlæg meget selvstændige „Norske 

 bygdemaal". Bygdemaalene inddeles der i grupper (i et antal av 

 17) og behandles i monografier, naturligvis dog ikke i den mening, 

 at disse grupper alle staar paa samme trin i sproglig selv- 

 stændighet. For enkelte landsdeler forekommer det mig at han 

 undertiden betoner gruppeinddelingen vel meget paa bekostning 

 av de mindre sproggeografiske enheter. Medens Ross, som han 

 selv siger, oprindelig ikke hadde hat synderlig interesse for 

 fonetik, erkjendte han nu tilfulde at den var nødvendig i sprog- 

 videnskapen, og gav i ,,Norske bygdemaal" den fonetiske side 



