93 



paa lignende maate som i sin tid toldskriver-embederne her i 

 landet blev benyttet som midlertidige retrætposter for politikere. 



Der kan ikke her bli tale om her at gjennemgaa alt hvad 

 Hill har utrettet. For nogen aar siden utkom hans „Collected 

 Mathematical Works" i 4 kvartbind. Sidste bind er trykt i 

 1907, men hvad han har producert eiter den tid siges at være 

 nok til at fylde endnu et femte Bind. Jeg skal indskrænke mig 

 til at nævne et par ting. 



Hvad der fra begyndelsen maaske mere end noget andet 

 har henledet utenverdenens opmerksomhet paa Hill, var lians 

 arbeide med teorien for Maanens bevægelse. Det i teoretisk 

 henseende fuldkomneste som dengang forelaa paa dette felt, var 

 et stort arbeide av Delaunay, som anvendte de sidste 20 aar 

 av sit liv derpaa. Ved sin død i 1872 var han ikke fuldt færdig; 

 der manglet endnu litt om planeternes perturberende indflydelse; 

 men den uten sammenligning vigtigste del, nemlig perturba- 

 tionerne fra Solens side, forelaa i to kvartbind paa tilsammen 

 1812 sider. Efter en meget sindrik metode gjennemfører han 

 her en lang række transformationer, som sluttelig fører til et 

 uttryk for Maanens længde, bestaaende av en sum av 479 led, 

 som strækker sig over 58 sider; bredden er uttrykt ved 436 led 

 paa 52 sider, og avstanden (eller parallaxen) ved 100 led paa 

 10 sider. Naar de tar saa stor plads, saa kommer det av, at 

 hvert led bestaar av en sinus eller cosinus til en vinkel som 

 vokser proportionalt med tiden (med forskjellige perioder), men 

 koefficienterne til disse periodiske led bestaar igjen av rækker 

 som gaar efter potenserne og produkterne av visse parametre, 

 smaa størrelser, hvis talværdi maa bestemmes ved observation. 

 Den i en viss forstand vigtigste av disse er en som gjerne 

 betegnes ved m og beror paa forholdet mellem den sideriske 

 maaned og det sideriske aar (omtrent V 13 ). Av disse mang- 

 foldige led er der nu adskillige som, naar talværdierne ind- 

 sættes, blir saa smaa at de blir uten betydning for den nøi- 

 agtighet som overhodet kan tilsigtes, hvilket igjen beror paa 

 den nøiagtighet som observationerne kan tilveiebringe; dog maa 

 den teoretiske nøiagtighet drives adskillig videre, fordi der er 



